Справа № 541/211/17
Номер провадження 2/541/359/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 травня 2017 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

судді - Городівського О. А.,

за участю секретаря - Кійченко Т. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння,-

установив:

31 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження позовних вимог вказала, що 16 червня 1999 року між нею та ОСОБА_2 було укладено на товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого вона стала власником будинковолодіння АДРЕСА_1

Вказаний договір було укладено на Полтавській регіональній біржі нерухомості, право власності на будинок було зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір не посвідчувався.

ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинковолодіння АДРЕСА_2 від 16 червня 1999 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості».

Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, шляхом оголошення в пресі, текст оголошення було розміщено в газеті «Зоря Полтавщини» від 16 травня 2017 року.

Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2, будинковолодіння АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 16.06.1999 р., а.с.5). Вказане будинковолодіння складається з: житлового будинку літ. А-1, сараю літ. Б, сажу літ. В, вбиральні літ. Г, погреба літ. Д., господарських споруд- 1,2. Житлова площа - 23,5 кв.м. Вказаний договір був зареєстрований на Лубенському міжміському бюро технічної інвентарізації в Реєстровій книзі 11 за № 1499 (а.с.5).

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 спірне будинковолодіння, а остання сплатила їй обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна.

Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Біржі нерухомості «Полтавська регіональна біржа нерухомості» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1999 році. Тому на підставі ст.220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю було передано гроші за будинок, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору.

Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач, ОСОБА_1, набула право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1, за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 47, 224, 227 ЦК України (1963 р.), ст.12 Закону України "Про власність", ст.ст. 10, 11, 208, 209, 212- 215, 223, 225, 226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок А-1 житловою площею 25,5 кв.м., сарай літ. Б, саж літ. В, вбиральня літ. Г, погріб літ. Д., господарські споруди - 1,2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 придбаних за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2, з однієї сторони і ОСОБА_1 - з іншої сторони 16 червня 1999 року і зареєстрованим на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» під реєстраційним № Тф-421 д.

Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.А. Городівський