Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/247/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Орендовський В. А.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.02.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Чельник О.І.

секретар Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, третя особа на стороні позивача - Обласна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, третя особа на стороні позивача - Обласна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що з 07 листопада 2015 року працював на посаді старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

28 липня 2016 року його ознайомили з наказом ГУ НП в області № 491 про скорочення чисельності штату Новомиргородського відділення поліції у зв'язку з організаційно-штатними змінами, а саме про скорочення посади старшого діловода Новомиргородського відділення поліції та введення посади діловода Новомиргородського відділення поліції. Йому було запропоновано вказану посаду діловода і він надав свою згоду, про що написав відповідну заяву на ім'я тимчасово виконуючого обов'язки начальника ГУ НП в області. Проте, 28 вересня 2016 року його звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України та вручено трудову книжку і витяг з наказу про звільнення.

Вважає звільнення незаконним, оскільки він погодився на запропоновану йому посаду, крім того звільнення здійснено без попередньої згоди профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ Кіровоградської області, членом якої він є. Просив суд поновити його на посаді старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.2-4).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено, позивача поновлено на посаді старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з 28 вересня 2016 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2016 року по 23 листопада 2016 року в сумі 8 946 грн. 80 коп., розподілено судові витрати (а.с.90-95).

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що заява позивача про призначення його на посаду діловода Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУ НП в області не була задоволена, тому це давало право уповноваженому органу розірвати трудовий договір в односторонньому порядку. Суд не взяв до уваги, що позивач не користувався переважним правом на залишення на роботі при вивільненні, передбаченим ст. 42 КЗпП України (а.с.120-126).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечила проти них і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи, який належним чином під розписку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 07 листопада 2015 року позивач прийнятий на посаду старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області (а.с.6-7).

У липні 2016 року відповідно до ст.15 Закону України «Про Національну поліцію» наказами Національної поліції України від 25 липня 2016 року № 640 та ГУ НП в Кіровоградській області від 28 липня 2016 року № 491 здійснено організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в області (а.с.58,75).

Відповідно до вказаних змін у Новомиргородському відділенні поліції Маловисківського відділу ГУ НП в області скорочено посаду старшого діловода та уведено посаду - діловода (а.с.76) .

28 липня 2016 року позивача під розпис ознайомлено з наказами Національної поліції України від 25 липня 2016 року № 640 та ГУ НП в області від 28 липня 2016 року № 491 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в області», якими передбачено скорочення посади старшого діловода, яку він займав та введення посади діловода (а.с.74).

В цей же день відповідачем було запропоновано позивачу посаду діловода Новомиргородського ВП Маловисківського ВП, на що позивач погодився та надав письмову заяву про свою згоду (а.с.77).

Наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області по особовому складу № 228 від 28 вересня 2016 року позивача звільнено за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників (а.с.81).

Як пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача, на час звільнення позивача, посада діловода була вакантною. Також пояснив, що у зв'язку з організаційно-штатними змінами, чисельність працівників Новомиргородського ВП не зменшилась, а залишилась такою, як і до вказаних змін.

Доводи представника відповідача та апеляційної скарги про те, що висловлена керівником позивача та керівництвом ГУ НП позиція щодо неможливості переведення позивача на іншу посаду є відмовою органу виконавчої влади у продовженні трудових відносин і це узгоджується з положеннями п.1 ст.40 КЗпП України, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.40 та ст. 492 КЗпП України.

З дня попередження про вивільнення і до дня розірвання трудового договору на власника або уповноважений ним орган покладається обов'язок по працевлаштуванню працівника. Тому при наявності вакантної посади діловода та при наявності згоди позивача на призначення на цю посаду, задоволення його заяви було не правом, а обов'язком відповідача.

Крім того, матеріали справи та пояснення представника відповідача свідчать про те, що у Новомиргородському ВП Маловисківського ВП ГУ НП в області відбулись зміни у штаті, а фактичного скорочення чисельності штату, не було.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулось без законних підстав, а тому відповідно до ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на роботі зі стягненням з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, здійснено судом з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 і цей розмір відповідачем не оспорюється.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування не встановлено (стаття 308 ЦПК), тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області відхилити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

О.І.Чельник