Провадження № 2/760/4352/16
Справа №760/9887/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Казакова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Рітейлу України», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Ліцензійне агентство «УДК», Публічне акціонерне товариство «ВГП» про стягнення грошової компенсації за порушення авторських прав, -

В С Т А Н О В И В:

01.06.2016 року позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача за порушення авторських прав компенсацію в розмірі 130 мінімальних заробітних плат, що становить 188500,00 грн. та судовий збір в розмірі 1885,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Ліцензійне агентство «УДК» та Публічним акціонерним товариством «ВГП» було укладено субліцензійний договір № 15/10/13, за яким Публічне акціонерне товариство «ВГП» отримало дозвіл на використання 13 творів позивача при виготовленні: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2». Згідно п. 9.1 договору, дія останнього закінчується 01.02.2015 року, тобто виробник мав право використовувати твори позивача для зазначеної продукції до 01.02.2015 року.

Позивач зазначає, що починаючи з 05.04.2016 року в мережах магазинів «Караван» та «Top Mart», господарську діяльність в яких здійснює відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Група Рітейлу України», представниками позивача було зафіксовано факти піратства, тобто розповсюдження (реалізація, продаж) товарів.

Такими товарами були: «ІНФОРМАЦІЯ_1» ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_3», штрих - код 462, товар представляє собою картонну упаковку (коробку) з малюнками, на яких відтворено 8 творів образотворчого мистецтва позивача та «ІНФОРМАЦІЯ_2» ТМ «ІНФОРМАЦІЯ_3», штрих - код 469, товар представляє собою картонну упаковку (коробку) з малюнками, на яких відтворено 5 творів образотворчого мистецтва позивача.

Позивач вважає, що оскільки відповідач здійснює багаторазове та тривале розповсюдження двох видів товарів з 13 різними об'єктами інтелектуальної власності, права на які належать позивачу та без згоди останнього, а тому оцінюючи розмір компенсації за порушення авторських прав просить стягнути з відповідача 130 мінімальних заробітних плат, що становить 188500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Зазначив, що згідно п.1.1 Субліцензійного договору, ТОВ Ліцензійне агентство «УДК» надало ПАТ «ВГП» право на використання творів, авторами яких є ОСОБА_1, наступними способами: виготовлення продукції для її подальшої реалізації, розповсюдження продукції; використання творів для створення матеріалів, вказаних в додатках до субліцензійного договору; здійснення просування продукції з ціллю подальшого продажу, та ін. Строк дії вищезазначеного договору до 01.02.2015 року.

ПАТ «ВГП» замовило виготовлення упаковки продукції у підрядника ТОВ «Планета -Друк», яка була виготовлена 25.11.2014 року та 18.12.2014 року, відповідно до видаткових накладних.

Відповідачу продукція теж була поставлена в межах строку дії договору, оскільки відповідно до п. 7 додатку № 1/1 до договору, ПАТ «ВГП» мало право розповсюджувати запаси продукції протягом 90 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору, тобто до 30.04.2015 року.

Зазначає, що остання поставка продукції відповідачу була здійснена 29.04.2015 року. До того зауважив, що на упаковці продукції (товарів) нанесено дату виготовлення товару, а не дату виготовлення продукції. З урахуванням вищенаведеного вважає, що права позивача в розумінні вимог ЗУ "«Про авторське право і суміжні права» не були порушені, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Представник ПАТ "ВГП" в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

Представник ТОВ " Ліцензійне агенство "УДК" в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки до відома не поставив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 54 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що автором визнається фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Відповідно до ст. 437 Цивільного кодексу України, авторське право виникає з моменту створення твору.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору.

За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Встановлено, що позивач є відомим українським художником-живописцем.

15.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Ліцензійне агентство «УДК» та Публічним акціонерним товариством «ВГП» було укладено субліцензійний договір № 15/10/13 з Додатками №1/1, 2/1,3,4 , за яким Публічне акціонерне товариство «ВГП» отримало дозвіл на використання 13 творів образотворчого мистецтва позивача при виготовленні: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Згідно п. 9.1 договору, строк його дії закінчується 01.02.2015 року (а.с.20-26).

27.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Ліцензійне агентство «УДК» та Публічним акціонерним товариством «ВГП» було укладено Додаткову угоду №1 до субліцензійного договору № 15/10/13 від 15.10.2013 року, згідно якої сторони внесли зміни до п.8 Додатку №1/1 основного договору ( а.с. 31).

Вказані обставини не заперечувалися сторонами по справі.

На виконання умов вказаного вище договору, ПАТ «ВГП» замовило виготовлення упаковки продукції у підрядника ТОВ «Планета -Друк», яка була виготовлена 25.11.2014 року та 18.12.2014 року, відповідно до видаткових накладних № ПД - 0000538 від 25.11.2014 року та № ПД - 0000597 від 18.12.2014 року. (а.с.146,147).

Відповідно до п. 7 додатку № 1/1 до договору, ПАТ «ВГП» мало право розповсюджувати запаси продукції протягом 90 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору, тобто до 30.04.2015 року. Остання поставка продукції відповідачу була здійснена 29.04.2015 року, що підтверджується актом здачі - приймання робіт (послуг) від 30.04.2015 року.

У відповідності до даного акту ТОВ Ліцензійне агентство «УДК» було передано ПАТ «ВГП» у використання об'єкти авторського права, а ПАТ «ВГП», в свою чергу, сплатило ТОВ Ліцензійне агентство «УДК» роялті за використання об'єктів авторського права, що підтверджується платіжним дорученням № 2002 від 28.05.2015 року. (а.с.155).

Статтею 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним.

Згідно ст.ст. 435, 437, 438 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу та інші права, серед яких є право на недоторканість твору.

Згідно ст. 7 Закону України «Про авторське право та суміжні права», суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до п. а) частини першої ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права», захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону суб'єкти авторського права та суміжних прав, відповідно до ст. 52 Закону, мають право звертатися до суду з позовом про припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, про виплату компенсацій, вимагати публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Як роз'яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічний показ.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

Відповідно до ст. 441 Цивільного кодексу України, використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Згідно п. 43 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», під контрафактними примірниками твору, розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, розповсюджені з порушенням авторського права (особистих немайнових і (або) майнових).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В підтвердження розповсюдження відповідачем (реалізація, продаж) товарів з порушенням авторського права позивачу до матеріалів справи було додано товарні чеки від 05.04.2016 року, 11.04.2016 року, 12.04.2016 року, 14.04.2016 року, 11.05.2016 року, 12.05.2016 року, згідно яких було придбано у ТОВ «Группа Рітейлу Україна» косметичні серветки (а.с.46, 48, 50, 52, 55, 57, 59, 63, 65, 69, 71, 74, 76, 78).

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТОВ «Группа Рітейлу Україна» зареєстроване як юридична особа та однією із видів діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (а.с.5-7).

Встановлено, що ПАТ «ВГП» було розповсюджено ТОВ «Группа Рітейлу Україна» запаси продукції 04.03.2015 року, 25.03.2015 року та 29.04.2015 року, згідно видаткових накладних: видаткова накладна В-Рас - 01773 від 04.03.2015 року, видаткова накладна В-Рас - 02660 від 25.03.2015 року, видаткова накладна В-Рас - 03717 від 29.04.2015 року, видаткова накладна В-Рас - 03813 від 29.04.2015 року , що узгоджується з п.7 Додатку до Субліцензійного договору № 15/10/13 від 15.10.2013 р.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що в період придбання косметичних серветок за товарними чеками від 05.04.2016 року, 11.04.2016 року, 12.04.2016 року, 14.04.2016 року, 11.05.2016 року, 12.05.2016 року у ТОВ «Группа Рітейлу Україна», продаж відповідної продукції останнім здійснювалася відповідно до уклададеного договору, як залишки попередньої продукції.

Інших доказів, які б свідчили, що спірна продукція реалізовувалася відповідачем з порушенням ЗУ " Про авторське право і суміжні права" та як наслідок, з порушенням прав позивача, матеріали справи не містять.

Щодо доводів позивача в обгрунтування позову про те, що на товарі зазначено дату його виготовлення після закінчення встановленого стороку дії договору від 15.10.2013 року, що на думку позивача свідчить про порушення її прав, слід зазначити.

З матеріалів справи встановлено та не спростовано позивачем, що продукція була виготовлена та поставлена на замовлення ПАТ «ВГП» 25.11.2014 року та 18.12.2014 року в межах дії укладеного договору.

Згідно розділу «Основні поняття» субліцензійного договору, під виготовленням сторони розуміють нанесення творів на упаковки для товарів. Однак, дата такого нанесення на упаковці не фіксується.

Згідно Наказу Мінекономіки «Про затвердження правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами» від 19.04.2007 року № 104, при продажу непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, споживачам має бути надана необхідна, достовірна та своєчасна інформація про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом, прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити, зокрема дату виготовлення, строк придатності.

Отже, товари, які поставлялися ПАТ «ВГП» до ТОВ «Группа Рітейлу Україна» виготовлялись відповідно до ТУ У 21.2 - 01880724 - 001 - 2001, де у розділі «Маркування» ТУ передбачено нанесення на упаковку товару дати виготовлення товару, а не виготовлення упаковки, на якій зазначено об"єкт авторського права позивача.

У відповідності до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що твердження позивача про те, що відповідач здійснював розповсюдження продукції, яка виготовлена за межами дії субліцензійного договору №15/10/13 від 15.10.2013 року з порушенням авторських прав позивача, не знайшли свого підтвердження в суді.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Враховуючи наведене та керуючись ст. 54 Конституції України, ст.ст. 418, 435, 437, 438, 441 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 15, 50, 51 Закону України «Про авторське права і суміжні права», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.М. Букіна