Справа № 463/4040/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/260/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

представника ПАТ «Українська залізниця» - Янковської І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування шкоди в порядку регрессу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» шкоду в порядку регресу в розмірі 200 000 гривень та 2000 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповно встановленими обставинами, що мають значення для справи. Вказує, що судом першої інстанції не враховано його матеріального становища, у рішенні суду відсутні мотиви визначення розміру моральної шкоди у відповідності із стражданнями потерпілого, тому просить зменшити розмір відшкодування та стягувати із заробітної плати об'єктивну суму протягом розумного та можливого строку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто з Державного територіального-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ОСОБА_5 200 000 гривень моральної шкоди (а.с. 86-89). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року апеляційну скаргу Державного територіального-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» залишено без задоволення (а.с.90-91).

Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 24 березня 2014 року приблизно о 17:25 год., керуючи вантажним автомобілем «ЗІЛ 5301» реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись ним у м. Львові по вул. Городоцькій зі сторони вулиці Кульпарківської в напрямку виїзду за місто Львів, порушив вимоги чинних Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, а саме: п.1.5 Розділу 1, п.п. б,д п.2.3 Розділу 2, п.12.3 Розділу 12 та п. 13.1 Розділу 13, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди - наїзду на пішохода ОСОБА_5 та притискання його до стіни будинку АДРЕСА_1. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжке тілесне ушкодження.

Вказаним вироком суду також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на день дорожньо-транспортної пригоди працював водієм відокремленого підрозділу «Львівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», згідно наказу № 195 ос від 05.07.2013р., правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця».

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» відшкодувала завдану ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. згідно вироку Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення №121 від 13 липня 2015 року (а.с. 14).

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відтак, враховуючи, що позивачем відшкодовано моральну шкоду, завдану третій особі ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про те, що у позивача виникло право на зворотну вимогу до відповідача ОСОБА_2 як винуватця дорожньо- транспортної пригоди та стягнення з нього на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» шкоди в порядку регресу в розмірі 200 000 грн.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: