УХВАЛА

16 травня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бібіка О.В.

з участю: секретаря Кошевої А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

16.05.2017 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 з вимогами: провести поділ майна поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення у власність: ОСОБА_2 - житлової квартири АДРЕСА_2, вартістю 149280 грн. 00 коп.; ОСОБА_1 - легкового автомобілю Chevrolet Aveo2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1), вартістю 166950 грн., а також причепу ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2), вартістю 26000 грн.; Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 21835 грн. у якості грошової компенсації різниці вартості розподіленого майна.

Ухвалою суду зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_3 подана заява про забезпечення позову, в якій він просить: накласти арешт на автомобіль Chevrolet Aveo2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1), вартістю 166950 грн., та причеп ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2); передати автомобіль Chevrolet Aveo2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1) та причеп ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2), які належать ОСОБА_1 на відповідальне зберігання Державному підприємству Міністерства Внутрішніх справ України "Інформ-ресурси", шляхом поміщення на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманихз транспортних засобів за адресою: м. Зміїв, вул. Пролетарське шосе, 49.

В обгрунтування зазначено, що автомобіль та причеп придбані в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Щодо цього майна у сторін виник спір. Невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_1 у первісному позові приховав факт придбання транспортних засобів в період шлюбу, зазначені транспортні засоби знаходяться ту володінні та користуванні ОСОБА_1 через що він має можливфість приховати їх чи розпорядитися на власний розсуд.

Ознайомившись з наданими матеріалами, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Також, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «ОСОБА_3 та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Представником відповідача надано докази про належність позивачу ОСОБА_1 автомобіля Chevrolet Aveo2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1) та причепу ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2), за часовим проміжком які придбані в період його шлюбу з відповідачкою. Даний факт підтверджено копією витягу з Єдиного державного реєстру МВС Україи від 09.05.2017 року.

Однак не надано жодного доказу щодо ризиків знищення чи приховування вказаного майна позивачем ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.68 СК України розпорядження майном , що є об"єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Отже, за приписами вказаної імперативної норми позивач ОСОБА_1 не може розпорядитись спірним рухомим майном без згоди на те відповідачки ОСОБА_2

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення зустрічного позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 відчуження автомобіля Chevrolet Aveo2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1) та причепа ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2).

В іншій частині зави - відмовити.

Допустити негайне виконання ухвали.

Ухвалу суду може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Харківської області у пятиденний строк з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий -