Справа 206/1504/16-ц
Провадження 2/206/34/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"15" лютого 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

14 березня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.

Свої вимоги з урахуванням останніх уточнень від 03.01.2017р. позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 грудня 2006 року вона придбала у ОСОБА_4 житловий будинок №75 по вул. Дубининська у м.Дніпропетровськ, із надвірними будівлями. Питання щодо відчуження земельної ділянки не вирішувалося. Після її звернення до Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську з питання проведення приватизації, їй стало відомо, що земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок №75 по вул. Дубининська у м.Дніпропетровськ, вже знаходиться у приватній власності. Із державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ДП №097548 номер державної реєстрації Д* №032541 від 06 листопада 2000 року вбачається, що на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.10.2000 року №2686, земельну ділянку площею 0,0963га по вул. Дубининській, б.75 у м. Дніпропетровськ, було передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_5. Тобто, ОСОБА_6 зробила відчудження ОСОБА_4, а той, у свою чергу, продав домоволодіння їй. І кожен раз момент переходу прав на земельну ділянку документально не вирішувався. Наскільки їй стало відомо, ОСОБА_6 померла, та її спадкоємцем є її син, ОСОБА_7. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0963га, розташовану по вул. Дубининській, б.75 у м. Дніпропетровськ, що належала на праві приватної власності ОСОБА_5 згідно Держаного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ДП №097548 номер державної реєстрації Д* №032541 від 06 листопада 2000 року виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.10.2000року №2686, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.2-4, 130-132).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_6 подарувала йому лише будинок. Земельна ділянка не його. Він продав будинок ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2001 року ОСОБА_9 по дорученню від імені ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 домоволодіння № 75 по вул. Дубінінська, м. Дніпропетровськ з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 963кв.м., що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 1956 (а.с.72).

13 грудня 2006 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 житловий будинок № 75 по вул. Дубінінська у м. Дніпропетровськ із надвірними будівлями та розташоване на земельній ділянці площею 963кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 1605 та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.5-7).

Відповідно до Держаного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ДП №097548 номер державної реєстрації Д* №032541 від 06 листопада 2000 року виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.10.2000року №2686 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0963 гектарів, що розташована по вул. Дубнинська, 75 м. Дніпропетровськ, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.8-10).

ОСОБА_5 померла 01 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 263344 від 02 лютого 2009 року, актовий запис № 175 (а.с.119).

З наданої Шостою криворізькою ДНК спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлої 01 лютого 2009 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3. ОСОБА_7 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.115-124).

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно дост.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як зазначено вст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на земельну ділянку.

В ст. 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768 - 111 зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За приписами ч.1 і ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У підп. «ґ» п. 18, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) розяснено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Цільовим призначенням спірної земельної ділянки є обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За таких обставин при переході права власності на будинок разом з ним до позивача перейшло і право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки невизначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно зіст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи, що права і обов'язки відповідачів не порушуються, приймаючи до уваги наявність права власності позивача на житловий будинок, за яким переходить право власності на земельну ділянку, на якій воно розміщено, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57 60, 74, 75, 79, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0963га, розташовану по вул. Дубининській, буд. 75 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), що належала на праві приватної власності ОСОБА_5 згідно Держаного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ДП №097548 номер державної реєстрації Д* №032541 від 06 листопада 2000 року виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.10.2000року №2686, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем - у разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков