Номер провадження: 22-ц/785/3964/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування спадщини за законом,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування спадщини за законом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою. 04 січня 2016 року померла їх мати ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 439538, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 06 січня 2016 року. За час життя ОСОБА_5 не склала заповіт, а тому спадкування всіх прав та обовязків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Таким чином позивач має право на спадкування за законом у першу чергу, оскільки є сином ОСОБА_4

У січні місяці 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Однак, позивач вважає, що відповідачку, як спадкоємця необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом, оскільки ОСОБА_3 не приймала участі в догляді за хворою, не цікавилась станом її здоровя, не відвідувала її та не вчиняла жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже віднеслась до стану здоровя своєї матері, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікала своїми обовязками, передбаченими законом.

Також позивач зазначив, що померла ОСОБА_4 за життя мала бажання скласти заповіт на користь позивача, однак відповідачка відмовляла свою мати зробити це, що на думку позивача призвело до виникнення права на спадкування у відповідачки.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив усунути ОСОБА_3 від права на спадкування спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_4, яка ухилялася від надання допомоги своєї матері, яка внаслідок хвороби та віку перебувала у безпорадному стані, а також потребувала матеріального утримання, а також перешкоджала скласти заповіт.

Сторони в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування спадщини за законом відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с.126-128).

На адресу суду 25 квітня 2016 року через інформаційний центр, який розташований в приміщенні апеляційного суду, надійшов лист від Григор`єва В.В., який є представником ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи з тих підстав, що 10 квітня 2017 року Київським апеляційним господарським судом було відкрито провадження та призначено справу до розгляду саме на 26 квітня 2017 року, де ОСОБА_8, приймає участь, як представник МПП «Вівтван» (а.с.131-133).

Однак до суду не надано документів, яки б підтверджували, що дійсно ОСОБА_8 є представником МПП «Вівтван», більш того, провадження за апеляційногю скаргою ОСОБА_6 відкрито 28 березня 2017 року (а.с. 122).

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 04 січня 2016 року померла ОСОБА_4 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, на яку претендують діти померлої: позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3

Також судом встановлено, що будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, та чиї права могли б бути порушенні не має.

У своїх обґрунтуваннях позову ОСОБА_2 посилався на те, що померла ОСОБА_4 за життя мала бажання скласти заповіт на користь позивача, однак відповідачка відмовляла свою мати зробити це, що на думку позивача призвело до виникнення права на спадкування у відповідачки.

Також позивач зазначив, що відповідачка ОСОБА_3 навмисно не надавала своїй матері за життя допомоги (на покупку харчів, ліки, тощо), не навідувала її, не цікавилась станом її здоровя, зволікала своїми обовязками, передбаченими законом.

Суд надав належну оцінку поясненням свідків як з боку позивача, а саме ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, так і збоку відповідачки, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які були допитані у судовому засіданні, та суд вважав, що пояснення даних свідків не підтверджують факту умисного ухилення відповідачки від виконання свого обовязку утримувати свою матір та не спростували обставини того, що відповідачка не надавала матеріальної допомоги померлій ОСОБА_4

Окрім того відповідачка надала суду документи, які підтверджують її матеріальний стан заробітна плата, характеристика з місця роботи, наявність зареєстрованих на праві власності обєктів нерухомого майна, сімейний стан, що дають суду загальне уявлення про особу відповідачки з огляду на викладенні в позовній заяві обставини.

Судом обґрунтовано не було взято до уваги посилання позивача на ст. 1224 Цивільного кодексу України, як на підставу задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду.

Частина 2-4 статті 1224 ЦК України, визначає коло осіб, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавленні батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обовязку, щодо утримання спадкодавця. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким рішенням суду.

Статтями 202, 203 Сімейного кодексу України, встановлено обовязок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути предявлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто, ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Також, підлягає зясуванню обставини, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2про усунення від права на спадкування спадщини за законом, суд першої інстанції виходив з наступного.

Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог посилається на факт спільного проживання із померлою ОСОБА_4, що підтверджується відповідним актом та довідкою від 18.01.2016 року, факт безпорадного стану померлої, на підтвердження чого надає суду копії амбулаторних карток та ухиленням відповідачки від догляду за своєю матірю, будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано не було.

Однак, законодавець не повязує сам лише факт спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем, як підставу для усунення від права на спадкування того спадкоємця, який спільно із спадкодавцем не проживав.

Тобто надані позивачем акт та довідка від 18.01.2016 року, видані КП «Білгород-Дністровське «ЖЕО № 1» про спільне проживання позивача разом із померлою ОСОБА_4 за адресою вул. Вокзальна, 29, м. Білгород-Дністровський, є не належними доказами, оскільки не містять інформацію, щодо предмету доказування в частині ухилення відповідачки від надання померлій ОСОБА_4 допомоги, а тому обгрунтовано судом не були прийняті до уваги.

Судом обґрунтовано також не були прийняти копії амбулаторних карток померлої ОСОБА_4, як належні докази, оскільки, вони є побічними та лише підтверджують факт наявності у померлої певних хвороб, однак, не доводять факт знаходження спадкодавця у безпорадному стані, тобто необхідності постійної сторонньої допомоги третіх осіб, а також необхідності отримання додаткової допомоги спадкодавця саме від відповідачки.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтовані та не підтверджуються належними доказами, для визнання доведеними обставини, викладених в позовній заяві, на які посилається позивач, а тому судом на законних підставах обґрунтовано в задоволені позовних вимог було відмовлено.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3В, як спадкоємця необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом, оскільки він постійно надавав матеріальну допомогу своєї матері та ніс витрати на утримання своєї покійної матері, доглядав за нею та вчиняв всі необхідні дії щодо її догляду, матеріального забезпечення та утримання, проте ОСОБА_3 не приймала участі в матеріальному утриманні своєї матері в період часу коли вона була майже непрацездатною та яка потребувала матеріального забезпечення, а також не приймала участі в догляді за хворою, не цікавилась станом її здоровя, не відвідувала її та не вчиняла жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, зволікала своїми обовязками, передбаченими законом, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що апелянтом на підтвердження доводів апеляційної скарги не були надані належні докази того, що ОСОБА_3 дійсно ухилялася від виконання свого обовязку утримувати свою матір. Крім того,= суд приймаючи рішення повно та всебічно дослідив всі матеріали справи, а також надані в судовому засіданні пояснення свідків, які не підтвердили факт умисного ухилення відповідачки від виконання свого обовязку утримувати свою матір та не спростували обставини того, що відповідачка не надавала матеріальної допомоги померлій ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_15