Справа №463/4221/16-ц
Провадження №2/463/424/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

при секретарі - Кисиличин М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ЮБіЕс Фін Лімітед до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 11842,46 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2015 року між позивачем та ПП «Компанія «Перспектива Плюс» було укладено договір позики, на підставі якого 28.10.2015 року позивач надав позичальнику позику у грошовій сумі у розмірі 250000,0 доларів США під 9,5% річних, шляхом зарахування вказаної суми на поточний рахунок ПП «Компанія «Перспектива Плюс». Умовами договору було визначено строк виконання зобов'язання позичальником щодо повернення позики - 01.11.2016 року. Крім цього, виконання кредитних зобов'язань ПП «Компанія «Перспектива Плюс» було забезпечено договором поруки від 05.10.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, згідно якого поручитель взяв на себе солідарно зобов'язання нести відповідальність перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Кредитор свої зобов'язання за договором позики виконав належним чином, надавши позичальнику ПП «Компанія «Перспектива Плюс» позику, який взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 08.09.2016 року допустив утворення заборгованості по сплаті відсотків в загальному розмірі 11842,46 доларів США. У зв'язку із порушенням основним позичальником взятого на себе зобов'язання за умовами договору позики та відмови добровільно виконати таке, позивач надсилав поручителю вимогу про усунення порушення основного зобов'язання, проте така не була виконана, на даний час заборгованість по сплаті відсотків не погашена, а тому, просить позов задоволити.

В судове засідання 21.02.2017 року представник позивача Карпа П.С. не з'явився, про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, при цьому від нього поступила заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Виклик відповідача здійснювався також шляхом публікації оголошення в газеті «Високий замок» № 18 від 14 лютого 2017 року, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та перевіривши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-9), відповідно до укладеного договору позики від 05.10.2015 року позичальник ПП «Компанія «Перспектива Плюс» отримав позику у розмірі 250000,0 гривень зі сплатою процентної ставки за позикою у розмірі 9,5% річних з кінцевим терміном повернення до 01.11.2016 року.

Верховний Суд України у своєму правовому висновку щодо застосування норм права, за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, який у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, визначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В той же час, у відповідності до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями частини 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із статтями 2.2., 4.2 договору позики за користування позикою позичальником виплачує позикодавцеві проценти, що нараховуються із розрахунку 9,5 % річних від суми отриманої та неповернутої позики із врахуванням фактичного терміну користування нею. Проценти за користування позикою нараховуються за фактичний час користування відповідною сумою позики і сплачуються позичальником щоквартально, не пізніше 10 днів після закінчення кварталу.

Вирішуючи питання про стягнення відсотків за договором позики від 05.10.2015 року суд враховує, що позика мала місце в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Однак, відповідно до ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України, правового висновку Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, встановлено, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Таким чином вирішуючи питання про стягнення заборгованості по сплаті відсотків за договором позики, що надавалася у валюті, є правильним визначати грошовий еквівалент в національній валюті та здійснювати стягнення в гривні.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» гривневий еквівалент валютного зобов'язання має визначатися станом на день розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи представник позивача звернувшись із позовом до суду, просить стягнути розмір заборгованості по сплаті відсотків за договором позики в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення (а.с.137).

Судом встановлено, що станом на 08.09.2016 року заборгованість по сплаті відсотків за договором позики позичальника ПП «Компанія «Перспектива Плюс» перед позивачем становить 11842,46 доларів США, враховуючи що відповідно до статті 4.1. договору позики позичальник був зобов'язаний повернути всю суму позики не пізніше 01.11.2016 року, однак всупереч умовам договору зобов'язання не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.12-14), між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 05 жовтня 2015 року, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника, які виникають з договору позики.

Нормами ч.1 ст.553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1.1. договору поруки визначено, що поручитель зобов'язаний солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань позичальника, що виникли з договору позики від 05.10.2015 року, що укладений між кредитором та позичальником.

Підставою виникнення відповідальності поручителя перед кредитором є невиконання або неналежне виконання позичальником зобов'язань, які виникають з основного договору (п.1.2. договору поруки).

Як встановлено в судовому засіданні, основний боржник за кредитним договором ПП «Компанія «Перспектива Плюс» свої зобов'язання не виконував належним чином, допустив утворення заборгованості по сплаті відсотків, у зв'язку з чим позивачем надсилалася письмова вимога про погашення заборгованості до поручителя, однак така не була виконана (а.с.20-21).

Таким чином, оскільки основним боржником за договором позики - ПП «Компанія «Перспектива Плюс» не належним чином виконувалися взяті на себе зобов'язання по договору позики від 05.10.2015 року, що спричинило утворення заборгованості по сплаті відсотків у зазначеному розмірі, а відтак, у відповідача ОСОБА_1 за договором поруки від 05.10.2015 року виникло зобов'язання по кредиту, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов ЮБіЕс Фін Лімітед слід задоволити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на відповідача, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов ЮБіЕс Фін Лімітед - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н.НОМЕР_1) на користь ЮБіЕс Фін Лімітед (реєстраційний номер НЕ 157953) заборгованість за договором позики від 05.10.2015 року у розмірі 11842,46 доларів США (одинадцять тисяч вісімсот сорок два доларів США сорок шість центів), що в еквіваленті до національної валюти згідно з курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 320046,03 гривень (триста двадцять тисяч сорок шість гривень три копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н.НОМЕР_1) на користь ЮБіЕс Фін Лімітед (реєстраційний номер НЕ 157953) понесені позивачем судові витрати - судовий збір у розмірі 4746 гривень 46 копійок (чотири тисячі сімсот сорок шість гривень сорок шість копійок) та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у газеті «Високий замок» у розмірі 300,0 гривень (триста гривень нуль копійок).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання заяви про його перегляд.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р.Р.