АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/543/17 Головуючий 1 інст. - Чередник В.Є.
Справа № 2-3050/10/14 Доповідач - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2010 року ОСОБА_7 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила :

- припинити право власності позивачів та відповідача на сумісну власність, а саме: жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею земельної ділянки - 1 185 кв.м., загальною площею будинку - 302 кв.м.; жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 411,6 кв.м.; жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 468,5 кв.м.; земельну ділянку 0,0843 га.;

- визнати право власності за ОСОБА_10 на приміщення за адресою: АДРЕСА_1, літ. «К» (сарай), літ. «З» (сарай), літ. «б» (сіні), літ. «Б» (кухня), літ. «А1-1» (житлова прибудова), літ. «А-1» (жилий будинок), літ. «Ам» (житлова мансарда), літ. «Д» (вбиральня), (ворота) №5 та №1, (калитку) №6, (зливну яму) №8, (дворовий водопровід) №3;

- визнати право власності за ОСОБА_7 на приміщення по АДРЕСА_1 літ. «Л1-2» (житлова прибудова), літ. «Л-2» (жилий будинок), літ. «л» (прибудова), (калитка) №4, (ворота) №2, (басейн) №9;

- визнати право власності за ОСОБА_10 на жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_3, загальною площею 468,5 кв.м.

- визнати право власності за ОСОБА_10 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 0,0843 га.

- визнати право власності за ОСОБА_10 на жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2, загальною площею 411,6 кв.м.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.03.2007 року. Під час шлюбу подружжям було придбано у спільну сумісну власність майно на загальну суму 3 498 456 грн. , а саме:

- житловий будинок, загальною площею 302 кв.м., та земельну ділянку, загальною площею 1 185 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1;

- житловий будинок, загальною площею 302 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2;

- житловий будинок, загальною площею 468,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3, загальна площа земельної ділянки - 0,0843 га.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року визнано мирову угоду, укладену ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за якою:

Припинено право власності позивачів та відповідача на сумісну власність, а саме:

- жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею земельної ділянки - 1 185 кв.м., загальною площею будинку - 302 кв.м.;

- жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 411,6 кв.м.;

- жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 468,5 кв.м.;

- земельну ділянку 0,0843 га.

Визнано право власності за ОСОБА_10 на приміщення за адресою: АДРЕСА_1, літ. «К» (сарай), літ. «З» (сарай), літ. «б» (сіні), літ. «Б» (кухня), літ. «А1-1» (житлова прибудова), літ. «А-1» (жилий будинок), літ. «Ам» (житлова мансарда), літ. «Д» (вбиральня), (ворота) № 5 та № 1, (калитку) № 6, (зливну яму) № 8, (дворовий водопровід) №3.

Визнано право власності за ОСОБА_7 на приміщення по АДРЕСА_1 літ. «Л1-2» (житлова прибудова), літ. «Л-2» (жилий будинок), літ. «л» (прибудова), (калитка) №4, (ворота) №2, (басейн) №9.

Визнано право власності за ОСОБА_10 на жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_3, загальною площею 468,5 кв.м.

Визнано право власності за ОСОБА_10 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 0,0843 га.

Визнано право власності за ОСОБА_10 на жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2, загальною площею 411,6 кв.м.

Зазначене рішення суду першої інстанції в порядку ст. 292 ЦПК України оскаржили: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_6, які не брали участі у справі про поділ майна подружжя.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказували, що затверджена судом мирова угода зачіпає права та інтереси ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як іпотекодержателів спірного майна.

Рішенням Апляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року скасовано та відмовлено ОСОБА_7, ОСОБА_10 у задоволенні позову до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року скасовано рішення Апляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про визнання мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя.

У серпні 2010 року сторони надали до суду мирову угоду, яку просили затвердити у формі рішення.

Одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди, тобто угоди, в якій сторони викладають прийнятний для них варіант вирішення судом спору, розподіляють спірні права та обов'язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження у справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов'язків сторін.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Тобто мирова угода це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмет спору, який відповідно до позовної заяви складається з суті та змісту правовідносин сторін та є матеріально правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення.

Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, або яка зачіпає права та інтереси інших осіб або стосується інших правовідносин.

Між тим судом першої інстанції не було перевірено чи надавалося спірне майно у іпотеку ОСОБА_5, факт реєстрації права власності на це майно за іншими особами.

Визнання судом мирової угоди як форма вирішення спору має свою спрощену процесуальну процедуру, в якій не передбачено обов'язку доказування та оцінки доказів.

У зв'язку з вищевикладеним ухвалення судом рішення про визнання мирової угоди на умовах досягнутої домовленості між сторонами є порушенням вимог ст.ст. 213 - 215 ЦПК України, оскільки таке рішення не містить обов'язкових його складових - визначеності щодо встановлених обставин (фактів), їх правової оцінки, наявності порушення прав і свобод заінтересованих осіб тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Тобто на порушення вищенаведених норм процесуального права суд першої інстанції, вирішуючи питання про визнання мирової угоди та закриваючи провадження у справі, ухвалив рішення, у той час як повинен був постановити ухвалу.

З урахуванням того, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права при вирішенні питання про визнання мирової угоди, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а питання про визнання мирової угоди - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2010 року скасувати і питання про визнання мирової угоди передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді:

Копія вірна, суддя: