Провадження № 2/761/1406/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Піхур О.В.

при секретарі Кияшко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про усунення від права спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_3, яка була призначена її опікуном з 20.06.1997 року, у зв'язку зі смертю матері позивачки. 19.06.2015 року померлою було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., відповідно до якого все майно заповіла ОСОБА_1. 22.01.2016 року позивачка звернулася до нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 24.06.2016 року із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2. Проте, позивач вважає, що за заповітом вона є єдиною спадкоємицею, а ОСОБА_2 не може претендувати на спадкове майно, оскільки померла була особою похилого віку, інвалідом, багато хворіла, не могла вільно пересуватися, потребувала лікування та догляду, весь час за нею доглядала сім'я позивача, забезпечувала ліками. Відповідач, знаючи про безпорадній стан матері, проживав окремо, приїжджав дуже рідко, не мав наміру надавати їй матеріальну чи іншу допомогу. Організацією поховання та оплатою всіх витрат на поховання займалася позивач. Відповідачу належить земельна ділянка, гараж, які були переписані на нього померлою. Так як позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом, а відповідач не приймає участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Тому, позивач просила суд усунути відповідача від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була його матір'ю, до складу якої увійшли всі її права та обов'язки, які існували на момент її смерті та майно, яке належало їй на праві власності.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень до суду не надходило.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в 2012 році переїхав до позивачки, яка проживала з бабусею, відповідач приїжджав рідко. В 2014 році відповідач забрав бабусю на дачу, де вона проживала декілька місяців, але потім зателефонував і просив її забрати. Вони з дружиною забрали бабусю, вона заповіла своє майно позивачці. Відповідач мав гарне здоров'я, випивав, їздив за кермом, але матері не допомагав, не надав допомоги на поховання, а лише забирав речі з квартири.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він сусід позивачки, голова кооперативу будинку, ОСОБА_3 проживала в квартирі до смерті, відповідача бачив декілька років тому, до матері приїжджав років 10 назад, останні роки взагалі не провідував свою матір.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що вона є подругою позивачки, знає її більше 5 років, бачила бабусю позивачки, за бабусею доглядала позивачка, відповідач не надавав ніякої допомоги.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки з 2010 року, за хворою бабусею доглядала позивачка, відповідача ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з 2007 року є сусідом позивачки, з позивачкою проживала її бабуся, відповідача бачив приблизно 2 роки назад.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

ОСОБА_3 була опікуном позивачки, що підтверджується копією розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва (а.с. 6).

ОСОБА_3 на випадок смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1, що підтверджується копією Заповіту від 19.06.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з рішення №686 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м. Києва від 11.07.1995 року, копією свідоцтва про право власності на житло, інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації (а.с. 9-10, 120).

Відповідно Довідки №Ш/1061/146 від 22.01.2016 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і була постійно зареєстрована з 30.05.1967 року по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 103).

Відповідно Довідки Центру комунального сервісу №Ш/1061/145 від 29.06.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14. Власником особового рахунку є ОСОБА_1 (а.с. 18).

У провадженні Першої Київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 78/2016 ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 98-124).

22 січня 2016 року ОСОБА_1 подала до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом (а.с. 100).

24 червня 2016 року ОСОБА_2 подав до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 116).

ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 117).

Відповідно до довідки МСЕК від 22.11.2016 року відповідач є інвалідом 2 групи (а.с. 123).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1270 ЦК України, передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 51 Конституції повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до довідок експертної комісії ОСОБА_3 була пенсіонером, мала третю групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с. 13-14).

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_3 у зв'язку з похилим віком та хворобою, потребувала допомоги, не могла вільно пересуватися, що також підтверджується, тим фактом, що заповіт було складено та посвідчено нотаріусом вдома за адресою: АДРЕСА_1. При цьому жоден із свідків не підтвердив надання будь-якої допомоги з боку відповідача, а навпаки підтвердили відсутність зустрічей з матір'ю та байдуже ставлення до її віку та хворобливого стану.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, а тому позовні вимоги про усунення його від права на спадкування підлягають задоволенню.

Згідно статті 3 Цивільного Процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи той факт, що померлою ОСОБА_3 було складено заповіт на користь ОСОБА_1, позивачка доглядала за своєю бабусею, надавала їй будь-яку допомогу, що також було підтверджено свідками в судовому засіданні, а відповідач ухилявська від своїх обов'язків по догляду за матір'ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 2).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 328, 356, 549, 1218, 1220, 1222, 1223, 1224, 1270 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 202 СК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та була матір'ю ОСОБА_2, до складу якої увійшли всі її права та обов'язки, які існували на момент її смерті та майно яке належало їй на праві власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя