Провадження № 2/127/384/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.,

при секретарі: Задерей І.Є.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/24104/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири площею 61,88 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, в якій разом з нею проживають та зареєстровані ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 (онука) та ОСОБА_2 (колишня невістка). 27 червня 2002 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано, однак відповідач по даний час продовжує проживати у вищевказаній квартирі, при цьому не сплачує за комунальні послуги, не бере активної участі у веденні господарства та чинить перешкоди власнику квартири у користуванні нею. Як зазначає позивач відповідач постійно створює конфлікти та сварки, неодноразово проявляла агресивність та наносила позивачу та своєму колишньому чоловікові тілесні ушкодження, користується та дозволяє собі пошкоджувати побутову та кухонну техніку, систематично налаштовує внуків на неналежне ставлення до бабусі.

Враховуючи вищенаведене, з посиланням на положення ст. 116 Житлового кодексу України, ст. 319, 386, 391 Цивільного кодексу України позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та додатково пояснила, що відповідач її постійно ображає та створює умови за яких проживання у власній квартирі стає нестерпним, позивач бажає проводити ремонт у квартирі, однак відповідач їй чинить перешкоди у цьому та взагалі позивач має намір продати квартиру.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву від 12.12.2016р. (а.с. 30-31) та в судових засіданнях з позовними вимогами не погодилася та просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 16.04.1994 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, після чого вона зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_1, де і проживає по даний час. Шлюб було розірвано відповідно до рішення Ленінського міського суду міста Вінниці від 05.12.2001р., під час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Син ОСОБА_7 помер 18.07.2016р. Всі питання виховання, догляду та утримання дітей лежали на її плечах, позивач не допомагала ні матеріально, ні морально. На думку відповідача факт розірвання шлюбу з ОСОБА_5 та той факт, що вона категорично не сплачує за комунальні послуги є недоцільним, оскільки згідно ст. 64 ЖК України, якщо особи перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона являється онукою позивача та донькою відповідача, вони разом, в тому числі її батько ОСОБА_5, проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. З її батьком вона та її мати практично не спілкуються, оскільки той ніколи їм не допомагав, а все те, що зазначила позивач у позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки всі сварки створює сама ОСОБА_1

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу №1773 від 15 червня 1992 року, який зареєстрований Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації 29 липня 1992 року за реєстровим №1595, ОСОБА_1 являється власником трикімнатної квартири загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2. (а.с. 11-14, 57, 58)

З довідки №732 від 15.10.2005р. слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5 (син позивача), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_6 (внук), ОСОБА_4 (внучка). (а.с. 46)

З копії особового рахунку №200012 від 23.07.2016. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - власник квартири, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 - невістка, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 онук (вибув 22.07.2016р.), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 - онука. (а.с. 9)

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-АМ №350031 від 22 липня 2016 року, ОСОБА_6 помер 22 липня 2016 року. (а.с. 10)

Отже, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що на даний час в квартирі АДРЕСА_3 проживає чотири особи: позивач ОСОБА_1 - власник квартири, її син ОСОБА_3, онука ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача ОСОБА_3, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 5 листопада 2001 року, яке набуло законної сили 5 грудня 2001 року. (а.с. 32)

Однак, не дивлячись на розірвання шлюбу відповідач продовжувала та продовжує проживати у ІНФОРМАЦІЯ_8, власником якої є позивач.

З матеріалів справі та пояснень сторін вбачається, що сторони не знаходять порозуміння щодо спільного проживання, на побутовому рівні між позивачем, її сином та відповідачем постійно виникають конфлікти.

Зокрема, ОСОБА_5, спричинивши 18.05.2014р. легкі тілесні ушкодження ОСОБА_2, вироком апеляційного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України до 200 годин громадських робіт. (а.с. 34-35)

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що позивачу - ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу №1773 від 15 червня 1992 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №80178037 від 13.02.2017р. (а.с. 11-14, 57, 58)

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до статті 41 Конституції України, яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 317 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

За приписами частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 160 Житлового кодексу України (далі ЖК України) члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно зі статтею 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Положеннями частини 4 статті 156 ЖК України визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин

застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, з аналізу вищенаведених норм та фактичних обставин справи слідує висновок про те, що відповідач, незважаючи на перебування до 2001 року у шлюбі з сином позивача, не належала та не належить на даний час до членів сімї позивача ОСОБА_1, а підстави для визнання відповідача членом сімї позивача відсутні.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, чим чинить перешкоди власнику квартири у користуванні своє власністю на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 33 Постанови від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив судам, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_3, а відповідач, не являючись членом сімї позивача, зареєстрована та проживає за вказаною адресою, чим чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення.

Заперечення відповідача щодо того, що ним викуплено приміщення літньої кухні судом до уваги не приймається, оскільки жодних доказів на підтвердження таких тверджень відповідачем не надано.

Посилання відповідача на ту обставину, що відповідно до ст. 64 ЖК України особи, які перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї, судом до уваги не приймається, оскільки як зазначено вище відповідач не являлась та не являється членом сімї власника квартири.

Посилання відповідача на положення статті 110 ЖК України, щодо того, що громадянам при виселенні надається інше жиле приміщення, судом також до уваги не приймається, оскільки зазначена норма не поширюється на спірні правовідносини враховуючи те, що відповідач без достатніх правових підстав проживає в оспорюваній квартирі.

Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з квартири за адресою: АДРЕСА_4 у місті Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. двадцять коп.) витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: