АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1611/17 Головуючий 1 інстанції: Чередник В.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Шаповал Н.М.

суддів - Кіпенка І.С., Кокоші В.В.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи - Департамент Реєстрації Харківської міської ради, Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області про визнання недійсними угод, визнання права власності, витребування земельних ділянок за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи - Департамент Реєстрації Харківської міської ради, Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення порушень права на земельну ділянку, відновлення стану земельної ділянки та знесення незаконно побудованих будівель, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 07.05.2014 року за № 1477, посвідчений ПН ХМНО Петриченко О. О., та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 від 07.05.2014 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 19.05.2014 року за № 660, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О. А., та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 від 19.05.2014 року; припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку сер. НОМЕР_4, виданий ОСОБА_4 30.05.2003 року; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 від 24.04.2014 року; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року № НОМЕР_6, видане Реєстраційною службою Харківського МУЮ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_7; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_8, укладений між ОСОБА_4та ОСОБА_6 07.05.2014 року за № 1474, посвідчений ПН ХМНО Петриченко О.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_9 від 07.05.2014 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_8, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 19.05.2014 року за № 669, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О. А.; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_10 від 19.05.2014 року; припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1200 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_8; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку сер. НОМЕР_11, виданий ОСОБА_4 30.05.2003 року; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_12 від 24.04.2014 року; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року № НОМЕР_13, видане Реєстраційною службою Харківського МУЮ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_14; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_8; витребувати земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_15 із чужого незаконного володіння ОСОБА_2; витребувати земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_8 із чужого незаконного володіння ОСОБА_2

У липні 2016 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву і просила зобов'язати ОСОБА_5 відновити стан земельних ділянок по АДРЕСА_1 в м. Харкові з кадастровим номером НОМЕР_1 та НОМЕР_8, належних ОСОБА_2, та зобов'язати ОСОБА_5 знести за його рахунок частину житлового будинку літ «3-2» з частиною ґанку літ «з1», площею забудови 114 кв. м та частину надвірної будівлі літ «И» (баня) з ґанком літ «и1» площею 142 кв. м на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка має адресу АДРЕСА_1 в м. Харкові, а також знести частину надвірної будівлі літ «И» (баня) з ґанком літ «и», площею 18 кв. м на земельній ділянці НОМЕР_8, що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 07.05.2014 року за № 1477, посвідчений ПН ХМНО Петриченко О. О.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 від 07.05.2014 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 19.05.2014 року за № 660, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О. А.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_3 від 19.05.2014 року.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку сер. НОМЕР_4, виданий ОСОБА_4 30.05.2003 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 від 24.04.2014 року.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року № НОМЕР_6, видане Реєстраційною службою Харківського МУЮ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_7.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_8, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 07.05.2014 року за № 1474, посвідчений ПН ХМНО Петриченко О.О.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_9 від 07.05.2014 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_8, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 19.05.2014 року за № 669, посвідчений ПН ХМНО Самощенко О. А.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_10 від 19.05.2014 року.

Припинено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1200 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_8.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку сер. НОМЕР_11, виданий ОСОБА_4 30.05.2003 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № НОМЕР_12 від 24.04.2014 року.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року № НОМЕР_13, видане Реєстраційною службою Харківського МУЮ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_14.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_8.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представником ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначають, що ОСОБА_5 ніколи не був власником земельних ділянок площею 0,1000 га. та 0,1200 га., розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Суд не вказав, чи було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на земельні ділянки, на яких знаходиться будинок, або чи звертався він до відповідних державних органів щодо реєстрації права власності на вказані земельні ділянки. Також суд не перевірив правомірність передачі спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_4 та відповідно видачі державного акта на зазначену земельну ділянку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач набув право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, а тому стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Судова клегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам ст. 377ЦК України, ст. ст. 120, 125 ЗК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2013 року по справі № 22ц/790/372 набув право власності на житловий будинок літ.«3-2» з приналежними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 459,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.11.2015 року № 48292145 /т. 2. а.с.37/.

Вказаний житловий будинок з будівлями та спорудами фактично розташований на земельній ділянці, яка складається з декількох земельних ділянок, у тому числі з двох спірних земельних ділянок: площею 0,12 га, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення; для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_8 та площею 0,1 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови; для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

Земельна ділянка площею 0,12 га, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення; для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_8 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року № НОМЕР_13, земельна ділянка площею 0,1 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови; для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року № НОМЕР_6. /т. 2. а.с.50,51/.

07 травня 2014 року ОСОБА_4 подарувала своїй матері ОСОБА_6:

- земельну ділянку площею 0,100 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови; для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 - за договором дарування, зареєстрованим у реєстрі за № 1477/ т.1 а.с. 161/,

- земельну ділянку площею 0,1200 га, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення; для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_8 - за договором дарування, зареєстрованим у реєстрі за № 1474 /а.с.т.1 а.с. 160/.

19 травня 2014 року ОСОБА_6 передала спірні земельні ділянки за договорами купівлі - продажу у власність своїй сестрі ОСОБА_2 /т.2а.с.54-57/.

Згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 7534/987 від 29 січня 2016 року, частина житлового будинку літ. «3-2» з частиною ґанку літ. «з-1» та надвірна будівля літ. «И» (баня) з ґанками літ. «и» та літ. «и-1», які зареєстровані за домоволодінням по АДРЕСА_2, фактично розташовані в межах земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_8 та НОМЕР_1, які згідно державних актів мають адресу: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.239-249/. /т.1 а.с.239-249/.

Вказаний висновок спростовує доводи ОСОБА_3, представника ОСОБА_4,. про те, що житловий будинок не розташований на спірній земельній ділянці, оскільки вказане нерухоме майно має різні номери, а саме земельні ділянки АДРЕСА_1.

Крім того, з даного висновку та технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_2, виготовленого станом на 21 травня 2008 року вбачається, що житловий будинок та господарські будівлі та споруди, що розташовані на спірних земельних ділянках, побудовано у 2006 році, тобто задовго до укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу та договорів дарування.

За змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

(Правова позиція, викладена Верховним Судом України у постановах від 11. 02. 2015 року № 6 - 2 цс 15, від 13. 04. 2016 року № 6 - 253 цс 16, від 12 жовтня 2016 року № 6 - 2225 цс 16)

Таким чином, зважаючи на те, що 30 липня 2013 року за рішенням апеляційного суду Харківської області в порядку поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_5, поміж іншого, набув право власності на житловий будинок загальною площею 459,2 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2, до нього на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України 30 липня 2013 року перейшло й право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення; для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_8 та на земельну ділянку площею 0,1 га, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови; для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, належних його колишній дружині ОСОБА_4 на праві власності, на яких фактично розташоване вищевказане домоволодіння.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 з 30 липня 2013 року не мала права розпоряджатись спірними земельними ділянками, у тому числі укладати щодо них будь-які договори.

Згідно з ч.1. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частино 1 статті ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що договори дарування від 07 травня 2014 року та договори купівлі-продажу від 19 травня 2014 року є таким, що суперечить ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, якими закріплено принцип «єдиної юридичної долі» землі та об'єкта, що на ній розташований, тому обгрунтовано визнани недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

З урахуванням того, що договори, на підставі яких державним реєстратором прийняті рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_6, суд першої інстанції визнав недійсними, тому обгрунтовано підлягають скасуванню також рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки № НОМЕР_2 від 07 травня 2014 року; № НОМЕР_3 від 19 травня 2014 року; № НОМЕР_9 від 07 травня 2014 року; № НОМЕР_10 від 19 травня 2014 року.

З урахуванням наведеного, доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9, викладені у зустрічній позовній заяві про те, що ст. 81 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельну ділянку є безпідставними.

Статтею 120 ЗК України прямо передбачено перехід права власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщено будинок, до особи, яка набула право власності на цей будинок, будівлю або споруду. Тобто, законом не заборонено, але й прямо передбачено набуття права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на будинок.

Доводи представників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що з 2006 року по 2015 рік житловий будинок по АДРЕСА_2 є об'єктом самочинного будівництва, а тому при укладенні правочинів з приводу спірних земельних ділянок не слід було повідомляти нотаріуса про розташування на них житлового будинку з спорудами є безпідставними.

З рішення апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2013 року вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 визнано за ОСОБА_5, при цьом ОСОБА_4 була стороною по справі, оскільки спір був відносно розподілу спільного майна подружжя. ( а.с. 9- 10 т. 1)

У той же час, договори дарування спірних земельних ділянок було укладено 07. 05. 14 року між ОСОБА_4 та її матір'ю ОСОБА_6, а 19. 05. 2014 року вказані земельні ділянки за договором купівлі - продажу відчужені ОСОБА_10 своїй сестрі ОСОБА_2

Посилання на те, що визнаючи недійсним державний акт на землю суд помилково не вирішив питання про незаконність рішення органу, на підставі якого були видані ці акти, також є безпідставними.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

(Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15.)

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії: І.С. Кіпенко

В.В. Кокоша