Справа № 2-9816/2004 Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/1150/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження, -

встановила:

у травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеною заявою, мотивуючи її тим, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа №2-9816/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Дану справу розглянуто по суті 18.08.2004 року, за рішенням суду з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 - 144 388 грн.16 коп. боргу.

На даний час він бажає оскаржити рішення суду, оскільки відповідач не приймав участі у розгляді справи, не отримував копії рішення суду, взагалі не знав про те, що така справа розглядається судом, що свідчить про порушення його прав, але дану справу знищено за строками зберігання, заявник просить суд відновити втрачене провадження у судовій справі №2-9816/2004.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року закрито розгляд заяви ОСОБА_2 про відновлення втраченого провадження.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідність висновків суду обставинам справ, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, фактично не розглянув заяву по суті, взагалі не вирішив питання щодо розгляду клопотання про допит свідків і витребування документів відповідно до вимог ст.ст.407,408 ЦПК України. Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі з тих підстав, що недостатньо зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, не зазначив в ухвалі яких саме матеріалів бракує для відновлення втраченого судового провадження.

Просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції, встановлено, що 25.05.2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, згідно якого з відповідача стягнуто на користь позивача 144 388,16грн. боргу, ОСОБА_2 просив суд апеляційної інстанції дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 29.09.2016 року повернуто матеріали цивільної справи до суду першої інстанції для належного оформлення, в ухвалі вказано на те, що направлені до апеляційного суду матеріали не містять ні позовної заяви ОСОБА_3, ні інших матеріалів, на підставі яких було ухвалене зазначене рішення, апеляційний суд позбавлений можливості належним чином перевірити законність оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Листом від 20.10.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_2 було розяснено про можливість звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження.

01.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з такою заявою.

Постановляючи ухвалу про закриття розгляду заяви, суд першої інстанції виходив із того, що з наданих до суду матеріалів неможливо встановити інформації про рух даної справи, коли саме позивач звернувся до суду, невідомий зміст його позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, на що вказується в рішенні суду, відсутні розрахунки ціни позову, оригінали чи копії розписок позичальника, де б вказувалася сума боргу та строк виконання зобовязань, відсутня будь-яка інформація щодо повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи.

Суд першої інстанції, вважав, що зібраних матеріалів недостатньо для точного відновлення втраченого судового провадження та відновлення тих, документів, які просить відновити заявник: рішення суду, позовної заяви, інших матеріалів, на підставі яких ухвалювалося вказане вище судове рішення.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з нормами процесуального права з огляду на наступне.

Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Розгляд справи та ухвалення рішення проводяться з урахуванням особливостей, установлених статтями 407 і 408 ЦПК. Якщо необхідні відомості або документи є в інших осіб, які заявник не може отримати, суд за його клопотанням має сприяти у їх збиранні. За недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження (його частини) суд на підставі частини третьої статті 408 ЦПК ухвалою закриває розгляд заяви про відновлення провадження і роз'яснює особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Відповідно до вимог ст.403 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або з ініціативи суду.

Згідно із ст.402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом ст.405 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення. До заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.

За змістом ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі існує спір.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з нормами процесуального права, які судом вірно застосовані.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді