Провадження № 2/712/240/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Черкаської Міської ради, Черкаський міський центр соціальних служб для сімї та молоді про усунення перешкод шляхом вселення в житлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є наймачем кімнати № 46 в будинку № 14 по вул. Одеській в м. Черкаси на підставі ордеру б/н від 10.06.1998. У вкзаному помешканні разом з нею зареєстрована дочка ОСОБА_4, яка з листопада 2014 року дочка разом з нею не проживає, особистих речей не має, зобовязання члена сімї наймача згідно з ч.1 ст. 64 Житлового Кодексу Української PCP не виконує. Донька 18.08.2016 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5. Оскільки остання тривали час не проживає за місцем реєстрації, просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та зобовязати відділ реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_3

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Черкаський міський центр соціальних служб для сімї та молоді про усунення перешкод шляхом вселення в житлове приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що її мати ОСОБА_2 подала позовну заяву про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в зв"язку з непроживанням за адресою АДРЕСА_2, більше 6 місяців, а саме: з листопада 2014 року. Проте, позивачка за зустрічним позовом вважає, що у звязку з сімейними обставинами, які склались між нею та матірю, вона була вимушена залишити місце реєстрації. ОСОБА_2 фактично вигнала її з дому,мотивуючи тим, що їй вже 14 років і вона має сама влаштовувати своє життя. Протязі всього цього періоду, вона мусила проживати у знайомих та навіть у ЧІТІ, намагалася звязуватися зі своєю мамою по телефону, але остання ніяк не реагувала та не відчиняла їй двері. У спірній кімнаті залишилися її особисті речі.Таким чином вважає, що позивачка за первісним позовом безпідставно позбавила її можливості проживати в кімнаті за адресою: в АДРЕСА_3. У зв"язку з одруженням 18.08.2016 ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_3, а 09.09.2016 народила доньку ОСОБА_6, (підтверджується свідоцтвом про народження). На сьогоднішній день їй та їй малолітній доньці проживати ніде, тому вона змушена знімати житло та зверетися з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 суду пояснила, що не заперечує проти вселення у квартиру за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_3 з її малолітньою донькою ОСОБА_6.

Відповідачка за первісним позовм та її представник за довіреністю адвокат ОСОБА_1 заперечували проти визнання ОСОБА_3 такою, що втратла право користування житловим приміщення, просили адовольнити зустрічний позов та усунути перешкоди у користуванні житлом, та особистими речами шляхом вселення у квартиру 46 за адресою: м. Черкаси вул. Одеська буд. 14 ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_6.

Представники третіх осіб за довіреністями ОСОБА_7Т.В., ОСОБА_8 просила у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнивши зустрічні вимоги та усунути перешкоди шляхом вселення в житлове приміщення ОСОБА_3 та її малолітню дочку ОСОБА_6.

Суд, заслухавши сторонни, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановленою, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. У вказаній квартирі зареєстрована також ОСОБА_3, що підтверджується поквартирною карточкою та відповіддю з адресного бюро.

Факт непроживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_5 в м,Черкаси підтверджується актом опитування сусідів № 409 від 18.09.2016 .

Згідно з ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У той же час, в ході розгляду справи об"єктивно встанвлено, що ОСОБА_3 не з власної волі залишила спірне житлове приміщення та тривалий час ним не користувалася. Сторонами не заперечується той факт, що між позивачкою та відповдічкою виник сімейний конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_3 не мала змоги проживати та користуватися спірним помешканням, що також підтверджуєтьсяпідтверджується клопотанням Черкаського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 05.12.2016 № 778.

Стаття 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В силу положень ч.1 ст. 71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України, у разі відсутності наймача та членів його сімї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до розяснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вище зазначене дає суду підстави вважати, що відповідачка з поважних причин не проживала у спірному помешканні понад 6 місяців, а тому позивачку ОСОБА_2 слід зобовязати усунути перешкоди в проживанні та користуванні житловою площею та вселити ОСОБА_3 з її малолітньою дитиною ОСОБА_6 у кімнату 46 по вул. Одеська буд. 14 в м.Черкаси, де зареєстрована відповідачка за зустрічним позовом позивачка.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла».

Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При вирішенні питання про виселення неповнолітньої дитини також слід враховувати вимоги Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно із ч.ч. 2,3 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла вісімнадцяти років визначається за згодою батьків.

Оскільки неповнолітні діти не можуть проживати окремо від батьків, то відповідачка підлягає вселенню у спірне житло разом з малолітньою дитиною.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо усунення перешкод шляхом вселення в житлове приміщення підлягають до задоволення, а у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 64, 71,72 ЖК України, ст. 5, 10, 11, 57-60, 212-215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Черкаський міський центр соціальних служб для сімї та молоді про усунення перешкод шляхом вселення в житлове приміщення задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні житлом та особистими речами шляхом вселення ОСОБА_3 та її малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у кімнату за адресою АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Головуючий І.О.Мельник