Справа № 367/5356/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/244/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 19 15.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому посилається на те, що 20 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_1.

За умовами попереднього договору, у строк до 01.08.2015 року Відповідач ( Продавець) зобов'язався продати, а Позивач (Покупець) купити зазначену земельну ділянку, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, на умовах, визначених попереднім договором.

Однак преамбулі договору допущено помилку в назвах Продавця та Покупця. Так, ОСОБА_6 названа Продавцем, а ОСОБА_2 Покупцем. Така помилка спростовується долученими до заяви документами, які беззаперечно свідчать про власника земельної ділянки, яка підлягала продажу за попереднім договором купівлі-продажу, яким був саме ОСОБА_2 і не могла бути ОСОБА_6

Позивач просить встановити нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20.06.2015 року між нею та ОСОБА_2. Стягнути з ОСОБА_2, на її користь 99 263 (дев'яносто дев'ять тисяч двісті шістдесят три) грн. 29 коп., та судовий збір в сумі 992 грн. 63 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Встановлено нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20.06.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 99 263 (дев'яносто дев'ять тисяч двісті шістдесят три) грн. 29 коп., та судовий збір в сумі 992 грн. 63 коп.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що 20 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_1.

За умовами попереднього договору, у строк до 01.08.2015 року Відповідач ( Продавець) зобов'язався продати, а Позивач (Покупець) купити зазначену земельну ділянку, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, на умовах, визначених попереднім договором.

Також встановлено, що в преамбулі договору допущено помилку в назвах Продавця та Покупця. Так, ОСОБА_6 названа Продавцем, а ОСОБА_2 Покупцем. Така помилка спростовується долученими до матеріалів справи, які беззаперечно свідчать про власника земельної ділянки, яка підлягала продажу за попереднім договором купівлі-продажу, яким був саме ОСОБА_2 і не могла бути ОСОБА_6

Земельна ділянка належала Відповідачу на праві власності, що підтверджується копіями: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.04.2014 р. згідно з яким Відповідач придбав вказану земельну ділянку у громадянина ОСОБА_7 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.04.2014 р, виданий приватним нотаріусом Шурпіновим В.І.

Також встановлено, що попередній договір було укладено на продаж земельної ділянки, хоча фактично Позивач мала намір, придбати також будинок, який був побудований на вказаній земельній ділянці, але ще не був зданий в експлуатацію і документи на право власності не були Відповідачем оформлені.

Крім того відповідач запевняв, що до 01.08.2015 р., документи на будинок будуть готові і сторонни укладуть два договори купівлі-продажу: земельної ділянки та будинку. З цих причин, вказаний попередній договір, не був посвідчений нотаріально.

Попереднім договором (Розділ 5 Дополнительные условия) між Позивачем та Відповідачем було досягнено домовленості про те, що Продавець дозволяє Покупцю до підписання основного договору купівлі-продажу проводити ремонтні роботи в будинку, а у разі відмови Покупця від укладення угоди, Продавець зобов'язується компенсувати фактично понесені Покупцем витрати на ремонт.

У відповідності до п.3.1 попереднього договору, з метою забезпечення виконання викладених в договорі зобов'язань, в момент підписання попереднього договору, Позивач передала Відповідачу грошові кошти у сумі 4000,00 доларів США. Вартість об'єкту купівлі-продажу сторонами була визначена в п. 1.3 і становила 100 000 доларів США. Передача коштів відбулась в присутності третьої особи ОСОБА_4, яка за попереднім договором виступала Виконавцем договору ( тобто вела пошук Продавця, перемовини між сторонами, складала текст договору, сприяла в укладенні договору).

Отримавши дозвіл на проведення ремонтних робіт, Позивач розпочала ремонтні роботи та облаштування будинку обладнанням: був придбаний та встановлений газовий котел та підключено газопостачання на Споживача ОСОБА_3. Вартість газового котла - 12 000 грн., а також здійсненні будівельні роботи та роботи по розведенню інженерних мереж по будинку на загальну суму понад 150 тис. грн.

Роботи виконувались бригадою будівельників з якими позивачка розраховувалась за виконані роботи готівкою.

В свою чергу, Позивач також здійснювала продаж належних їй на праві власності земельної ділянки та будинку за адресою: м.Ірпінь, вул. 6-та лінія 21-Г, а з отриманих від продажу коштів мала намір придбати у Відповідача зазначене нерухоме майно.

Про продаж свого нерухомого майна, 12.06.2015 року між Позивачем та з фізичною особою ОСОБА_9 також було укладено попередній договір, за умовами якого у строк до 01.08.2015 р. сторони повинні були укласти нотаріально посвідчений договір ( копія договору додається).

28 липня 2015 року, ОСОБА_9, відмовилась придбати у позивачки нерухоме майно. Укладення договору не відбулось.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не мала вільних коштів для придбання нерухомого майна у Відповідача, а розраховувала лише на кошти від продажу свого будинку та земельної ділянки, 29.07.2015 р. Відповідачем та Позивачем було продовжено строк дії попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки до 01.09.2015 р. Свою домовленість сторони виклали в письмовому вигляді та скріпили своїми підписами.

До 01.09.2015 р. позивачка не змогла продати свою земельну ділянку та будинок. Відповідач відмовився від подальшого продовження дії попереднього договору та від зобов'язання пропонувати іншим особам будинок та земельну ділянку для продажу (п. 2.1. попереднього договору).

Також Відповідач відмовився від повернення суми 4000,00 доларів США та суми ремонту. Лише пообіцяв, що поверне суму ремонту в тому випадку, коли продасть свій будинок за суму вищу ніж сума, досягнена для продажу позивачки за п. 1.3. попереднього договору ( 100 000 доларів США).

Відповідач продав будинок та земельну ділянку ОСОБА_10, але повернути будь які кошти відмовився.

Як передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, колегія суддів враховуючи, вище викладене бере до уваги те, що апелянтом не надано доказі, що позивач ухилялася від нотаріального посвідчення попереднього договору. При цьому колегія суддів враховує, що на момент укладення попереднього договору у апелянта було відсутнє свідоцтво про право власності на будинок , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_1.

А тому колегія суддів вважає вірно встановленою ту об ставнику, що оскільки основний договір купівлі- продажу зазначеного нерухомого майна повинен бути посвідчений нотаріально, тому укладений 20 червня 2015 року між сторонами попередній договір теж підлягає нотаріальному посвідченню, а відтак даний договір є нікчемним.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: