АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представника публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» ОСОБА_2 , ОСОБА_3. який діє в інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 грудня 2015 року,

встановила:

В серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_1 Аваль») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 18 845 доларів США 87 центів.

- стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 18 845 доларів США 87 центів.

- стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 18 845 доларів США 87 центів.

Позивач посилався на те, що 6 березня 2008 року ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» уклали кредитний договір №014/05/614/3. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 20 000 доларів США стром на 84 місця із процентною ставкою 14 відсотків річних.

6 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поруки №014/05/614/163, №014/05/614/164. Згідно умов вказаних договорів ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручилися перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку за вказаним вище кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання своїх зобовязань у ОСОБА_4 станом на 12 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 18 845 доларів США 87 центів, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 496 доларів США 89 центів, заборгованості по відсоткам в сумі 1 359 доларів США 49 центів та пені в сумі 989 доларів США 49 центів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 18 845 доларів США 87 центів, що становить 388 033 гривні 86 копійок. При цьому поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не несуть солідарної відповідальності між собою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання своїх зобовязань у ОСОБА_4 станом на 12 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 18 845 доларів США 87 центів, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 496 доларів США 89 центів, заборгованості по відсоткам в сумі 1 359 доларів США 49 центів та пені в сумі 989 доларів США 49 центів.

Зобовязання за кредитним договором забезпечені договорами поруки укладеними між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6

Позовна заява подана в межах строку позовної давності, оскільки останній платіж позичальником здійснено 2 лютого 2015 року.

Між позичальником та кредитором укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, відповідно до умов яких сторони вирішили змінити умов основного правочину, тобто позичальник виконував умови договору після отримання коштів.

Після укладення кредитного договору позичальник регулярно сплачував заборгованість та відсотки за користування кредитом.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодиться не можна.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно частини 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 6 березня 2008 року ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» уклали кредитний договір №014/05/614/3. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 20 000 доларів США стром на 84 місця із процентною ставкою 14 відсотків річних (а.с.19-20).

В подальшому між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» були укладені додаткова угода №1 від 16 січня 2009 року, додаткова угода №014/05/614/3/2 від 30 жовтня 2009 року, додаткова угода №014/05/614/3/3 від 31 березня 2008 року, додаткова угода №014/05/614/3/4 від 31 жовтня 2011 року, додаткова угода №014/05/614/3/5 від 19 червня 2013 року (а.с.27-45).

6 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поруки №014/05/614/163, №014/05/614/164. Згідно умов вказаних договорів ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручилися перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку за вказаним вище кредитним договором (а.с.46,47).

Внаслідок неналежного виконання своїх зобовязань у ОСОБА_4 станом на 12 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 18 845 доларів США 87 центів, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 496 гривень 89 копійок, заборгованості по відсоткам в сумі 1 359 гривень 49 копійок та пені в сумі 989 гривень 49 копійок (а.с.9-14).

Судом першої інстанції не враховано, що позивач пропустив передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення до суду з позовом до поручителів.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 14 вересня 2016 року № 6-1451 цс15.

Згідно пункту 6.5.2. кредитного договору від 6 березня 2008 року у випадку порушення позичальником встановленого графіку погашення заборгованості або прострочення сплати процентів та основного боргу без письмового дозволу кредитора терміном більше ніж 10 днів, сторони погодились, що зазначений графік погашення заборгованості втрачає свою силу, та терміном остаточного погашення заборгованості позичальника по кредитному договору вважається 10-те число місяця наступного за місяцем в якому було порушено графік.

Відповідно пункту 4 договору поруки №014/05/614/163 від 6 березня 2013 року, який укладений між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_5, сторони договору встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобовязання.

При цьому, сторони констатуюсь, що строк закінчення цього договору не вказується ними конкретно, оскільки він визначається моментом повного погашення заборгованості позичальника по кредитному договору (а.с.46).

Аналогічні умови містить пункт 4 договору поруки №014/05/614/164 від 6 березня 2013 року, який укладений між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_6 (а.с.47).

Аналіз вказаних умов договорів дає підстави зробити висновок про те, що в них не встановлено строк дії поруки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_4 після укладення додаткової угоди №014/05/614/3/5 від 19 червня 2013 року, згідно умов якої останній визнав борг за кредитним договором в сумі 16 064 долари 07 центів, допустив порушення встановленого графіку погашення заборгованості 26 червня 2013 року, а саме без згоди банку не сплатив місячний платіж по погашенню тіла кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору графік погашення заборгованості втратив силу та датою остаточного погашення заборгованості позичальника по кредитному договору стало 10 серпня 2013 року.

З вказаної дати змінився строк виконання основного зобовязання.

Останнім днем шестимісячного строку передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України для звернення банку до суду з позовом до поручителів був 10 лютого 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 28 серпня 2015 року.

Отже, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» пропустив шестимісячний строк визначений законом для звернення до суду до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором.

За таких обставин позов предявлений до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручителів є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Стягуючи з відповідачів пеню в доларах США суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в своїй постанові №3-29гс15 від 1 квітня 2015 року.

З розрахунку заборгованості, який банк надав суду апеляційної інстанції вбачається, що після укладення додаткової угоди №014/05/614/3/5 від 19 червня 2013 року, ОСОБА_4 нарахована пеня в сумі 4 392 гривні 9 копійок.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального прав, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором по кредиту та відсотках за користування кредитом в сумі 17 856 (сімнадцять тисяч вісімсот пятдесят шість) доларів США 38 центів та пені в сумі 4 392 (чотири тисячі триста девяносто дві) гривні 9 копійок.

В позові публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що в позові слід відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 1, 3 стаття 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З заяви ОСОБА_4 вбачається, що відповідач просив застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності (а.с.117-119).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 28 серпня 2015 року.

Із змісту додаткових угод №1 від 16 січня 2009 року, №014/05/614/3/2 від 30 жовтня 2009 року, №014/05/614/3/3 від 31 березня 2008 року, №014/05/614/3/4 від 31 жовтня 2011 року, №014/05/614/3/5 від 19 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 визнавав свій борг перед ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», а тому перебіг позовної давності переривався та починався заново.

Після припинення дії графіка погашення боргу за кредитним договором, яке мало місце 10 серпня 2013 року та настання строку виконання основного зобовязання відповідач ОСОБА_4 визнавав борг перед банком та вносив платежі на його погашення до лютого 2015 року.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не підписував кредитний договір з банком та додаткові договори до нього та не отримував в банку кошти.

Вказані доводи спростовуються змістом кредитного договору від 6 березня 2008 року та додатковими угодами до нього, які ОСОБА_4 не оспорював і які в силу правил ст. 204 ЦК України є дійсними.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 визнавав борг перед банком за кредитним договором та частково погашав його на протязі тривалого часу.

Помилковими є також доводи апелянта про те, що кредитний договір від 6 березня 2008 року та додаткові угоди до нього є підробленими документами.

З метою перевірки вказаних доводів апеляційним судом були досліджені оригінали вказаних договорів та їх копії. Під час цього дослідження не були встановлені обставини, які би вказували на підробку вказаних договорів.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання до суду позовної заяви) (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку заборгованості в сумі 17 856 доларів США 38 центів, що еквівалентно 367 660 гривень 40 копійок, та пеню в сумі 4 392 гривні 9 копійок, що становить 95,88 відсотки від ціни позову, яка становила 18 845 доларів США 87 центів, що еквівалентно 388 033 гривні 86 копійок.

З платіжного доручення №437600 від 27 серпня 2015 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 3654 гривні (а.с.8).

З квитанції №261 від 8 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 за подання до суду заяви про перегляд судового рішення сплатив судовий збір в сумі 244 гривні (а.с.97).

З квитанції №387 від 13 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення сплатив судовий збір в сумі 1350 гривень (а.с.176).

З квитанції №52 від 28 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення сплатив судовий збір в сумі 2669 гривень 40 копійок.

Отже, з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» слід стягнути 3503 гривні 46 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

З публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на користь ОСОБА_4 слід стягнути 175 гривень 65 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 грудня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором по кредиту та відсотках за користування кредитом в сумі 17 856 (сімнадцять тисяч вісімсот пятдесят шість) доларів США 38 центів та пені в сумі 4 392 (чотири тисячі триста девяносто дві) гривні 9 копійок.

В позові публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» 3503 (три тисячі пятсот три) гривні 46 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на користь ОСОБА_4 175 (сто сімдесят пять) гривень 65 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий Одинак О.О.

Судді: Владичан А.І.

ОСОБА_8