УхвалА

іменем україни

22 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення фактів, що мають юридичне значення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1998 року.

Позивачка вказувала про те, що з 1999 року і до моменту смерті ОСОБА_7, вони проживали разом у вищевказаній квартирі однією сім'єю, вона доглядала померлу, надавала їй матеріальну допомогу, вели спільне домашнє господарство, оскільки вони мали дружні стосунки та ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги, так як з 1998 року хворіла на шизофренію галюцинаторної-параної, безперервно-прогредієнтну.

Зазначала про те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7, унаслідок чого вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом, проте листом від 25 вересня 2014 року приватний нотаріус повідомив її про те, що нею не надано документів, які підтверджують факт прийняття спадщини за законом як спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не надано документів, які підтверджують її належність до кола спадкоємців за законом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд встановити факт постійного проживання її з ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; встановити факт, що вона з 1999 року постійно проживала разом з померлою і на час відкриття спадщини у вищевказаній квартирі і вважається такою, що прийняла спадщину.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо її проживання однією сім'єю не менше п'яти років разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року у спірній квартирі. Крім того, позивачкою не надано беззаперечних доказів на підтвердження факту прийняття спадщини та документів, що свідчать про належність її до кола спадкоємців визначених ст. 1264 ЦК України.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про безпідставність доводів позивачки щодо встановлення опіки над ОСОБА_8 та призначення її опікуном, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2012 року, оскільки вказане рішення суду було скасовано при апеляційному перегляді. Також у матеріалах справи наявний договір довічного утримання (догляду), укладений 10 червня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, який у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик