Справа 337/525/17
Провадження № 2/337/535/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.
при секретарі Жевакіній Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.
У позові вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири. На час набуття права власності на квартиру там були зареєстровані колишні власники квартири - ОСОБА_2, ОСОБА_3, які за місцем реєстрації не проживають, тому просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 53 у будинку № 33 по пр.Ювілейному у м.Запоріжжі.
Позивачка ОСОБА_1 у судове не зявилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання неодноразово не зявилися, про слухання справи сповіщалися належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на адресу реєстрації судових повісток, копії позову та додатків до нього, за отриманням поштових відправлень на пошту вони не з'явилися, тому вони повернуті суду.
Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачами поштових відправлень відмовою у отриманні, а тому, відповідно до п.8 ст. 76 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими належним чином про час, місце розгляду цивільної справи, а оскільки вони не повідомили суд про причини своєї неявки, суд вважає причину їх неявки неповажною.
Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Як вбачається з довідок адресно - довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 23.03.2017 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15, 16), саме за місцем реєстрації відповідачі повідомлялися про слухання справи, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення.
Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.
Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 10-11) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 76830696 від 23.12.2016 року (а.с.9).
На підставі відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 04-07/3/590 від 20.08.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.5).
Актом обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет фактичного проживання від 08.02.2017 року встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартирі не проживають (а.с. 6).
Конституцією України (ст. 41) і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України і ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.
За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України і ч.1 ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У п.34 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року розяснено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( частина перша статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Враховуючи, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають, що підтверджується документами, які є у матеріалах справи, заперечень у цій частині доводів позивачки відповідачі суду не надали, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України їх необхідно визнати втратившими право користування вказаним житловим приміщенням.
Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою № 53 у будинку № 33 по пр.Ювілейному в м.Запоріжжі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик