Справа № 467/89/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.

за участю секретаря Сіваченко Ю.І., Похитун М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом

ОСОБА_4

до

Костянтинівської селищної ради Арбузинського району,

Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області,

Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області

про визнання права на земельну частку (пай)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області про визнання права на земельну частку ( пай)

Свої вимоги мотивує тим, що з червня 1993 року він працював в КСП «Юний Буг». З 22 листопада 1995 року по 6 травня 1997 року проходив дійсну військову службу, хоча в трудовій книжці здійснено запис, що 01 вересня 1995 року звільнений за власним бажанням з членів КСП згідно наказу № 128 від 01 вересня 1995 року. Однак, зміст вказаного наказу не містить відомостей про таке.

22 грудня 1995 року КСП «Південний Буг» було видано державний акт на право колективної власності на землю

Посилаючись на те, що на час розпаювання земель колгоспу позивач був його членом, однак помилково його прізвище не було внесено до списку осіб вказаного підприємства, які мали право на одержання своєї частки ( паю), вважає, що він має право на земельну частку (пай), тому просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 5,60 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах території Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов'язати відповідачів виділити йому вказаний розмір земельної частки (паю) із земель запасу.

Крім цього, позивач просив суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів поважними та поновити даний строк.

Ухвалою суду від 10 березня 2017 року в якості співвідповідача по даній справі залучено Арбузинську районну державну адміністрацію Миколаївської області.

Ухвалою суду від 20 квітня 2017 року в якості співвідповідача по даній справі залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позивачем вимоги та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що ОСОБА_4 з червня 1993 року він працював в КСП «Юний Буг»який в подальшому було перейменовано в СЗАТ «Південний Буг». В період з 22 листопада 1995 року по 6 травня 1997 року позивач проходив дійсну військову службу. 22 грудня 1995 року КСП «Південний Буг» було видано державний акт на право колективної власності на землю.

В трудовій книжці позивача було зроблено запис, що він з 01 вересня 1995 року звільнений за власним бажанням з членів КСП згідно наказу № 128 від 01 вересня 1995 року. Вважає такий запис є недійсним, тому ОСОБА_4 на час розпаювання земель, був членом КСП та мав право на отримання належному йому земельної частки (паю). Після проходження військової служби, позивач повернувся працювати до колгоспу, звертався до відділу кадрів щодо невнесення його до списків осіб, які мають право на земельну частку, однак йому було відмовлено

В списки членів КСП «Південний Буг», які мають право на земельну частку, прізвище ОСОБА_4 внесено не було, із заявою про отримання сертифікату до Арбузинської райдержадміністрації, позивач не звертався.

Про порушене право позивач дізнався в 2016 році. За такого вважала, що вимоги позивача є обґрунтованими та законними.

Представник Костянтинівської селищної ради в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки не є суб'єктом щодо виділення земельної ділянки. Надав суду письмове клопотання, у якому просив відмовити у задоволенні позову, так як позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, який сплинув 22 грудня 1998 року вважаючи, що про порушене своє право позивач мав знати в період розпаювання земель, а саме з 1995 року.

Представник Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що Арбузинська райдержадміністрація не є органом, який розпоряджається землями запасу. Крім того, просив застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності, оскільки факт розпаювання земель з 1995 року є загальновідомим, позивач після служби в рядах збройних сил повернувся працювати до сільськогосподарського підприємства, тому не міг не знати про своє порушене право з 1995 року. За таких підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Начальник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надіслав до суду заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вимоги є необґрунтованими. Зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_4 ще 23 березня 2005 року отримав довідку Арбузинського районного відділу земельних ресурсів (а.с. 19), в якій зазначено, що його не включено до списків членів КСП «Південний Буг». Тому позивач ще в 2005 році знав про своє порушене право та вчасно не скористався правом звернення до суду. А за такого останнім не доведено факт поважності причин пропуску строку звернення до суду з 2005 року.

Представник відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області надав суду заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 43).

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Так, із копії трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_4 10 червня 1993 року прийнятий в члени КСГП «Південний Буг» різноробочим. 22 листопада 1995 року по 05 травня 1995 року перебував на службі в Армії. 01 вересня 1995 року звільнений за власним бажанням із членів сільськогосподарського підприємства на підставі наказу № 128 від 01 вересня 1995 року. З 15 липня 1997 року прийнятий трактористом.

14 лютого 1997 року КСГП «Південний Буг» перейменовано на АСГЗТ «Південний Буг». 31 грудня 1997 року звільнений за власним бажанням. З 22 березня 1999 року по 10 жовтня 1999 року працював в АСГЗТ «Південний Буг» трактористом. 29 грудня 1999 року АСГЗТ «Південний Буг» перейменовано в СЗАТ «Південний Буг» (а.с. 7-8)

Як видно, копія наказу № 128 з 01.09.1995 по 30.09.1995 року ( а.с.12) не містить відомостей про звільнення ОСОБА_4 за власним бажанням із членів сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до архівної довідки (а.с. 74), у протоколі №2 засідання правління КСГП «Південний Буг» від 21 лютого 1994 року є рішення про прийом до членів даного підприємства ОСОБА_4 відомостей про вихід із членів сільськогосподарського підприємства ОСОБА_4 у 1995 році не має.

Згідно довідки Костянтинівської селищної ради Арбузинського району, остання не має інформації щодо СЗАТ «Південний Буг» та списків осіб, які мали право на одержання частки землі (а.с. 14)

Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області (а.с. 16) та довідки Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області (а.с. 18, 79), державний акт на право власності на землю СЗАТ «Південний Буг» та списки осіб вказаного підприємства, які мали право на отримання своєї частки землі ( паю) відсутні.

Згідно довідки відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області (а.с. 44) державний акт на право власності на землю виданий КСП «Південний Буг», в архіві відділу відсутній.

Згідно довідки архівного сектору (а.с. 75, 80, 136) в документах КСГП «Південний Буг» відомості щодо списків працівників, які мають право на земельний пай у 1995-1997 роках та державний акт на право колективної власності на землю, відсутні.

Відповідно до довідки Арбузинського районного відділу земельних ресурсів від 23 березня 2005 року, яка видана позивачу (а.с. 19), КСП «Південний Буг» 22 грудня 1995 року отримало державний акт на право колективної власності на землю.

Із досліджених в судовому засіданні списків членів КСП «Південний Буг», які мають право на земельну частку, прізвище ОСОБА_4, відсутнє (а.с. 45-73).

Згідно наданих відомостей державного реєстратора (а.с. 82-111) та детальної інформації про юридичну особу (а.с. 138-140) СЗАТ «Південний Буг» припинило свою діяльність.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показав, що на той час, коли позивач працював у колгоспі, він був головою колгоспу. В період з 1995 по 1997 року ОСОБА_4 перебував на службі в Армії, його ніхто не звільняв, потім він повернувся із Армії знову працювати до колгоспу. Як сталося, що його звільнили, не знає, оскільки не міг все контролювати. Вважає, що ОСОБА_4 мав право на земельну частку ( пай) та повинен був бути включений до списку осіб, які мають на це право. Стверджував, що позивач, на час отримання колгоспом державного акту на право колективної власності на землю, був членом колгоспу, а запис в трудовій книжці про звільнення його за власним бажанням із членів сільськогосподарського підприємства, є помилковим.

Відповідно до п.п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95), ст. ст. 1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.09.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання,

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю,

- одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Так, позивач, як на доказ наявності у нього членства в КСП, посилався на недійсність запису в його ж трудовій книжці про його звільнення за власним бажанням з членів КСП та пояснення свідка.

Однак, доводи представника позивача про те, що у трудовій книжці незаконно внесено запис про звільнення позивача з членів КСП, суд вважає безпідставними, оскільки ніяких дій щодо виправлення цього запису позивачем не вчинялось, при зверненні до суду зазначена позовна вимога не заявлялась і не була предметом розгляду в суді.

За такого, виходячи із запису в трудовій книжці, належній позивачу, останній 01 вересня 1995 року був звільнений із членів сільськогосподарського підприємства, тому немає права на земельну частку (пай) КСП, як член КСП «Південний Буг» на час паювання.

Не надано суду і беззаперечних доказів про право громадян, які проходять військову службу, зберігати членство в КСП.

На підставі вказаного, суд не може взяти до уваги показання свідка щодо перебування позивача в членах КСП на час отримання КСП державного акту та недійсності запису в його трудовій книжці.

Крім цього, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується поясненнями представником позивача, ОСОБА_4 в списки членів КСП «Південний Буг», які мають право на земельну частку, внесено не було.

Рішення загальних зборів з питання не включення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) в установленому законом порядку позивач не оскаржувалося.

В судовому засіданні встановлено та зазначено представником позивача, ОСОБА_4 не отримував сертифікату на право на земельну частку (пай).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом у січні 2017 року, через 21 рік після того, як відбулося розпаювання земель КСП ,,Південний Буг''. На причину поважності пропуску строку посилався на те, що про порушення свого права він дізнався безпосередньо перед зверненням до суду. Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивач суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що право позивача, як члена КСП, на земельну частку (пай) не доведено жодним належним та допустимим доказом, який би підтверджував його членство в КСП на час розпаювання земель, ОСОБА_4 не було включено до списку осіб, які мали право на отримання земельної частки (пай) КСП « Південний Буг» у 1995 році, сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку ОСОБА_4 не отримував, тому позов задоволенню не підлягає.

Що стосується клопотань та заяв: Костянтинівської селищної ради Арбузинського району, Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про застосування строку позовної давності, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх застосування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі викладено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, оскільки поданий позов є безпідставним, порушення прав позивача не доведено, і саме ці обставини є підставою для відмови у позові, а тому строк позовної давності застосуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району, Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай), відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 19 травня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова