АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1832/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/335/17 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Шевчук Г. М., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - ОСОБА_1 та представника

ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах, а також в інтересах дочки ОСОБА_7, до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_8, про встановлення статусу житлового приміщення, визнання незаконним рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах, а також в інтересах дочки ОСОБА_7, звернулися в суд із позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_8, про встановлення статусу житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 як державного житлового фонду, визнання незаконним рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №17 від 11 січня 2012 року про поселення ОСОБА_8 із сім'єю у цю ж квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету «Тернопільагропроекту» (протокол №28 від 07.12.1995р.) його сімя та дві інші сімї, переселено з гуртожитку по вул. Бережанській у м. Тернополі в трикімнату квартиру АДРЕСА_1, яка збудована за кошти ОСОБА_2 інституту «Тернопільагропроект» та належала до державного житлового фонду. Оскільки дві інші сім'ї переселятись у кімнати відмовились, вони, позивачі, за свої кошти та своїми силами зробила ремонт у квартирі та проживають у ній по цей час. Виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради незаконно прийнято рішення №17 від 11 січня 2012 року про поселення ОСОБА_8 із сім'єю у квартиру АДРЕСА_1, порушуючи їх право користування квартирою та право на безоплатну приватизацію житлового приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2016 року вирішено: У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах, а також в інтересах дочки ОСОБА_7, до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_8, про встановлення статусу житлового приміщення, визнання незаконним рішення - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилався на те, що квартира, в якій проживає його сім'я, не була гуртожитком, а є трикімнатною житловою квартирою і належить до державного житлового фонду, у зв'язку з чим рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №17 від 11.01.2012р. про поселення ОСОБА_8 із сім'єю у цю ж квартиру, порушує права його сім'ї на проживання у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, представника відповідача ОСОБА_2 міської ради - ОСОБА_3, який не визнав доводи апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи за матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне приміщення - квартира АДРЕСА_1, має статус гуртожитку, відповідач та члени його сім'ї самовільно зайняли окремі приміщення гуртожитку: кімнати площею 20,8 кв.м. та 11.9 кв. м., а тому рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №17 від 11 січня 2012 року про поселення ОСОБА_8 у спірні приміщення не порушує прав позивачів.

Ці висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що сім'я ОСОБА_1 проживала в гуртожитку по вул. Бережанській у м. Тернополі та у 1996 році була переселена в кімнату площею 12,4 кв.м. по вул. Виговського, 8/31 на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Тернопільагропроекту (протокол №28 від 07 грудня 1995 року).

Також судом встановлено, що спірна квартира по вул. Виговського 8/31 в м. Тернополі складається з трьох кімнат площами: 20,8 кв.м., 11,9 кв. м. та 12,4 кв.м., знаходиться у комунальній власності ОСОБА_2 міської ради і має правовий статус гуртожитку.

Після переселення в кімнату площею 12,4 кв.м. позивачі самовільно зайняли інші дві житлові кімнати і фактично користуються цілою квартирою.

З приводу права користування житловими кімнатами площею 20,8 кв.м. та 11,9 кв. м., виникали спори, які вирішувались в судовому порядку.

Так рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22 березня 2001 року у справі за позовом КП ЖЕК-7 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання права на користування житловим приміщенням у двох кімнатах гуртожитку, вселення в гуртожиток та зобов'язання не чинити перешкоди користуванні гуртожитком, залишеним без змін ухвалою Тернопільського обласного суду 12 червня 2001 року, право користування житловим приміщенням у двох кімнатах гуртожитку, житловою площею 32,7 кв.м. за адресою м. Тернопіль, вул. Виговського, 8/31 визнано за ОСОБА_9 та членами його сім'ї, та зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні гуртожитком.

Цим же рішенням відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ЖЕК-7, ОСОБА_2 міської ради про визнання права користування приміщеннями площею 32,7 кв.м.

Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року по справі №1915/20502/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_8, ОСОБА_10IT, ОСОБА_11. ОСОБА_12. ОСОБА_13, ОСОБА_11 до ОСОБА_1. ОСОБА_4, ОСОБА_14 з участю третіх осіб ОСОБА_2 міської ради, дочірнього підприємства «Фаворит-3» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» про виселення із житлового приміщення, зобов'язання припинити дії, які порушують право та вселення у житлове приміщення. Виселено із кімнат площею 20.8 кв.м. та 11,9 кв.м гуртожитку за адресою вул. Виговського, 8/31 ОСОБА_1, ОСОБА_4. ОСОБА_14 Вселено ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в кімнати площею 20,8 кв.м. та 11,9 кв.м. в гуртожитку по вул. Виговського, 8/31.

Даним рішенням встановлено, що сім'я ОСОБА_9 вселена в спірні кімнати гуртожитку розміром 32.7 кв.м. на підставі ордера на право зайняття з сім'єю жилої площі в гуртожитку №31 по вул. Виговського, 8 виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №17 від 11 січня 2012 року.

Суд першої інстанції відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України дав належну оцінку обставинам, вставленим вищевказаними рішеннями, на підставі яких приймались рішення, оскільки ці обставини були встановлені щодо особи ОСОБА_1 та членів його сім'ї, які брали участь в розгляді цих справ в якості відповідачів чи позивачів.

Окрім того, рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради №974 від 11 жовтня 2000 року вищевказаному житловому приміщенню надано статус гуртожитку.

За таких обставин, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення статусу житлового приміщення, як державного житлового фонду та визнання незаконним рішення про вселення ОСОБА_8 у спірну квартиру.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що рішенням суду першої інстанції порушено його право користування квартирою та право на безоплатну приватизацію житлового приміщення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки позивачем не доведено факту, що спірна квартира належала до громадського житлового фонду, та, що вселення позивачів в кімнати площею 20.8 кв.м. та 11,9 кв.м відбулося з дотриманням встановленого законом порядку надання житлового приміщення, що звільнилося у квартирі (стаття 54 ЖК України).

Апеляційним судом не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги, що сім'я ОСОБА_1 власними силами провела ремонт у всій квартирі і тривалий час у ній проживає, оскільки вказані обставини не мають правового значення для правильного вирішення заявленого спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, на підставі матеріалів справи вірно встановив фактичні обставини справи дав їм належну правову оцінку і вирішив спір відповідно до вимоги чинного законодавства.

Підстав до скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: