Справа № 308/6995/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

при секретарі - Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди та збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що 23.04.2010 року близько 13 години 40 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес С200», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, яка рухаючись по вул. Університетській в напрямку вул. Грибоєдова в м.Ужгороді, об'їжджаючи вибоїни прийняла ліворуч, у зв'язку з чим відбулося зіткнення з автомобілем «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, яким на підставі довіреності керував ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водії тілесні ушкодження.

Посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1, яка керувала належним на праві власності ОСОБА_4 автомобілем, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на його користь 72873,23 грн. матеріальної шкоди, яка складається із вартості матеріального збитку в сумі 70498,05 грн., витрат за проведення автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля в сумі 400 грн., витрат за користування таксі 1975,14 грн., 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану ДТП в розмірі 70898,05 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. та судовий збір у розмірі 709, 89 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, а провадження по справі закрити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2010 року близько 13 години 40 хвилин сталася дорожньо-трансполртна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес С200», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, яка рухаючись по вул. Університетській в напрямку вул. Грибоєдова в м.Ужгороді, об'їжджаючи вибоїни прийняла ліворуч, у зв'язку з чим відбулося зіткнення з автомобілем «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, яким на підставі довіреності керував ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водії тілесні ушкодження.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1., яка постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124. КУпАП (а.с.14).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні ДТП доведена.

Згідно звіту №10081201 від 12.08.2010 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП, складає 66986,00 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 70498,09 грн., яка перевищує його вартість на момент пошкодження, а тому при визначенні оцінювачем матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу була прирівняна до вартості транспортного засобу на момент його пошкодження.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 70498,09 грн., що становить вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, який перевищує дійсну (ринкову) вартість цього автомобіля 66986,00 грн., суд першої інстанції не врахував положення п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 (далі Постанова), в якому роз»яснено - якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. А тому колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню не вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 70498,09 грн., а його ринкова вартість на момент пошкодження в сумі 66986,00 грн.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 (далі Постанова), - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов»язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

У п.13 Постанови роз'яснено - враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Встановивши, що позивач ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП володів автомобілем марки «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, на праві оперативного управління на підставі довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_7 23 квітня 2010 року на строк до 23 липня 2010 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Новицькою О.В. і зареєстрована в реєстрі за №441, копія якої міститься у матеріалах справи(а.с.13), тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, шляхом пред'явлення вимоги до відповідача ОСОБА_1, з вини якої завдано цієї шкоди.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, виготовлений оцінювачем ОСОБА_6, є неналежним доказом на підтвердження вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження при ДТП, з тих підстав, що зазначена особа не мала права здійснювати будь-якої діяльності в сфері оцінки за відсутності відповідної ліцензії міністерства юстиції та фонду державного майна України, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи на підтвердження цієї обставини відсутні будь-які докази. Не є таким доказом наданий представником відповідача ОСОБА_2 Витяг з державного реєстру оцінювачів станом на 27 січня 2017 року, так як вказаний Звіт оцінювачем був виготовлений 12 серпня 2010 року, в якому у п.1 правові підстави для проведення оцінки зазначено - Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності фонду державного майна України НОМЕР_4 від 05.12.2008 року (а.с.183-204). Зазначений Звіт колегія суддів вважає належним доказом на підтвердження вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження при ДТП, так як сторонами по справі не заявлялося клопотання про призначення у справі відповідної експертизи. В суді апеляційної інстанції представникам сторін було роз'яснено право заявити клопотання про призначення такої експертизи, від призначення якої вони відмовилися.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, належний на праві власності ОСОБА_7, на момент вчинення ДТП 23.04.2010 року був застрахований відповідно до Полісу №ВС/0453390 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії полісу з 26.01.2010 року по 25.01.2011 року (а.с.203). А тому представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що позивач з вимогою про відшкодування збитків повинен звертатися до страховика, а не відповідачки ОСОБА_1 Вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки позивач ОСОБА_3 не звертався до страховика і не одержував від нього страхове відшкодування, а також враховуючи, що його право як потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, тому колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення на його користь з ОСОБА_1 матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шевроле Нубіра», д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 66986 грн., а не 70498,09 грн., як помилково вважав суд першої інстанції.

Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 400 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн., то в цій частині колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни чи його скасування в цій частині не вбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України слід змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, визначивши розмір матеріальних збитків в сумі 66986,00 грн. У решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, змінити, визначивши розмір матеріальних збитків в сумі 66986,00 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді