У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 1992 року він працював на посаді лікаря-дерматовенеролога Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру.

Наказом головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру від 01 серпня 2016 року № 125-к його було звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників. Цей наказ він вважав незаконним посилаючись на те, що для скорочення чисельності штату працівників диспансеру, у тому числі і його посади, не існувало жодних передумов і його видано особою, в якої не було повноважень керівника диспансеру. Відповідно до штатного розпису станом на 01 серпня 2016 року загальна кількість посад диспансеру складала 132,25 посад із яких було заповнено лише 100 посад.

Своє звільнення він вважав таким, що було проведено з порушенням процедури, оскільки воно було проведено не зважаючи на те, що профспілкові органи висловили обґрунтовану відмову у наданні згоди на його звільнення. При звільнені також не було дотримано вимог законодавства щодо врахування переважного права на залишення на роботі.

Просив визнати незаконними та скасувати накази, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру від 01 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади лікаря-дерматовенеролога Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру. Зобов'язано Вінницький обласний шкірно-венерологічний диспансер поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря-дерматовенеролога Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру з 01 серпня 2016 року. Стягнуто з Вінницького обласного шкірно-венерологічного диспансеру на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 535 грн 50 коп. Рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 3 227 грн 40 коп. допущено до негайного виконання. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 січня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року змінено у частині визначення розміру стягненої заробітної плати, стягнувши з Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 8 284 грн 25 коп. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів.

У касаційній скарзі Вінницький обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове ухвалу, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. ст. 42, ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, які передбачають гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства з ініціативи власника або уповноваженого органу, можливе лише за згоди виборного органу, членом якого вони є, а також вищого виборного органу цієї профспілки і лише у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби.

Апеляційний суд обґрунтовано частково погодився з судом першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки звільнення ОСОБА_2 проведено з порушенням трудового законодавства; президією Вінницької обласної організації профспілки працівників охорони здоров'я 14 липня 2016 року відмовлено у дачі згоди на звільнення ОСОБА_2, оскільки керівництвом закладу не були враховані положення ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією.

Доводи касаційноїскарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік