Справа № 450/826/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/45/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення 63234.00 грн. завданої майнової шкоди та 5000.00 грн. завданої моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 63234,00 грн. спричиненої матеріальної шкоди та 5000,00 грн. спричиненої моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 632,34 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1, примикає до житлового будинку АДРЕСА_2, між якими є спільна внутрішня стіна довжиною 5,05 м. ОСОБА_5, проводячи реконструкцію належного йому на праві власності житлового будинку під АДРЕСА_2, який був з»єднаний спільною стіною з житловим будинком під АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, після реконструкції спільної стіни, заповнив щілину між утвореними зовнішніми стінами керамзитом, що відповідає державним - будівельними нормам, чим забезпечено теплоізоляцію та недопущено їх руйнування від зовнішніх чинників. Таким чином, жодної шкоди позивачу та його майну завдано не було, а позивачем не було надано належних та допустимих доказів необхідності проведення перебудови стін його приватного будинку та їх пошкодження в результаті дій ОСОБА_5 Також зазначає, що ОСОБА_3 раніше вже звертався до нього з позовом з тих самих підстав і таким самим предметом спору. За наслідками розгляду цього спору Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено рішення від 08 травня 2012 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року, судом вирішено відновити становище, що існувало до порушення права. Рішення суду ОСОБА_5 було виконана не, що підтверджується постановою державного виконавця. Стосовно стягнення моральної шкоди, апелянт вважає, що така стягнута безпідставно, оскільки в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення такої, а тому, дані обставини вже були встановлені раніше і відповідно до норм ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_5 у вчиненні протиправних дій, які порушили права та законні інтереси позивача ОСОБА_3, як власника суміжного будинку АДРЕСА_1, щодо користування належним йому благоустроєним житлом, що призвело до унеможливлення користуватися житловою кімнатою, суміжною з реконструйованим ОСОБА_5 будинком, доведена повністю; з часу доведення вини, встановлені порушення відповідачем добровільно не усунуті та шкода не відшкодована, а тому майнові права позивача ОСОБА_3 підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 63234.00 грн., необхідних для проведення заміни внутрішніх стін на зовнішні у зв'язку з проведеною реконструкцією належного позивачу ОСОБА_3 будинку по АДРЕСА_1. З врахуванням положень ст. 23, 1177 ЦК України суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача 5000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1177 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З матеріалів кримінальної справи (крим. справа т.1 а.с. 15) вбачається, що кримінальна справа відносно ОСОБА_5 за ст. 356 КК України була порушена постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.09.2003 року, за скаргою ОСОБА_3, поданою ним в порядку ст. 27 КПК України, який визнаний потерпілим у кримінальній справі.

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської обалсті від 09.12.2013 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України, йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850.00 грн. Звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання відповідно до ст. 74 КК України у зв»язку із закінченням строків давності. Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5000.00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У вироку зазначено, що суд вважає доведеною винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.356 КК України - самоправство, так як він у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області , в період з квітня 2003 року по листопад 2005 року включно, самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчинив самовільне будівництво (реконструкцію) житлового будинку), правомірність таких дій оспорюється ОСОБА_3, і такими діями ОСОБА_5 заподіяна значна шкода інтересам ОСОБА_3, у виді порушення права користування однією житловою кімнатою, а також спричинена матеріальна та моральна шкода.

З матеріалів кримінальної справи порушеної за скаргою ОСОБА_3 в порядку ст. 27 КК України відносно ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_3 пред»явив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на його користь 63234.00 грн. майнової шкоди та 5000.00 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи стягнення майнової шкоди розміром коштів, необхідних для проведення ремонту по заміні внутрішньої стіни на зовнішню, що підтверджується Дефектним актом від 20.06.2012 року. На підтвердження підставності позову представник ОСОБА_3 посилалася також на рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2012 року про неможливість їх сім»ї користуватися кімнатою, суміжною з будинком ОСОБА_5, для відновлення порушеного права сім»я мусить понести витрати у розмірі 63234.00 грн., які просила стягнути з ОСОБА_5

З вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року вбачається, що розглядаючи та вирішуючи цивільний позов ОСОБА_3, суд прийшов до висновку про відмову у його задоволенні в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 63234.00 грн. та задовольнив позов в частині стягнення з ОСОБА_5 5000.00 грн. моральної шкоди. Суд вважав, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди в мусі 63234.00 грн. не підлягають до задоволення, оскільки їх розмір належним чином не підтверджений. Зокрема, на підтвердження розміру спричиненої шкоди ОСОБА_3 посилається на дефектний акт від 20.062012 року, затверджений ТзОВ «Домус - Стиль», дані про наявність у даної юридичної особи права (дозволу, ліцензії) на проведення (виконання) таких робіт відсутні. Судом при постановленні вироку враховано і те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2012 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком та відновлення порушеного права, ОСОБА_5 зобов»язано привести реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2, що суміжні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1, у відповідність до державний будівельних норм. Саме для виконання таких робіт (відновлення свого порушеного права), позивач в порядку ст. 22 ЦК України, просив про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, визначеного на підставі дефектного акту.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що вирок, постановлений 09.12.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області, був оскаржений і засудженим, ОСОБА_5, і потерпілим, ОСОБА_3 Представник потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляції просила оскаржуваний вирок скасувати в частині задоволення цивільного позову, та задовольнити цивільний позов ОСОБА_3, стягнувши з ОСОБА_5 30000.00 грн. матеріальної шкоди, зазначаючи в мотивах апеляційної скарги на те, що судом не буди досліджені і зачитані дефектний акт та пояснювальні записки, долучені до матеріалів кримінальної справи, з яких вбачається, що загальна сума витрат для проведення заміни внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією сатини будинку становить 63234.00 грн. Стягнення з засудженого ОСОБА_5 30000.00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а не 63234.00 грн., ОСОБА_4 мотивувала в апеляційній скарзі заявою про примирення, долученою до матеріалів кримінальної справи (крим. справа т.2 а.с. 183), у якій потерпілий ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 погодилися на відшкодування засудженим 30000.00 грн. майнової шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2014 року апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення. Апеляцію потерпілого ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року в частині вирішення цивільного позову - скасовано та скеровано до Пустомитівського районного суду Львівської області для розгляду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.

Скасовуючи вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року в частині вирішення цивільного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що «судом першої інстанції не були досліджені та перевірені матеріали в підставність матеріальної шкоди, необґрунтовано належним чином відмову у стягненні матеріальної шкоди, тому в цій частині вирок підлягає до скасування».

Оскільки ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2014 року, скасовано вирок в частині вирішення цивільного позову, а в цивільному позові були заявлені вимоги про як про стягнення майнової так і про стягнення моральної шкоди, то слід вважати, що судом було скасовано вирок в тому числі і щодо позовних вимог про стягнення 5000.00 грн. моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається (а.с. 8-12), що судом першої інстанції фактично розглядався цивільний позов, який був поданий представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 під час кримінального провадження, по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. 356 КК України, порушенох в порядку ст. 27 КПК України за заявою ОСОБА_3, такий був зареєстрований судом 27.06.2012 року, і оскаржуване рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року було ухвалене за наслідками розгляду цивільного позову представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення 63234.00 грн. майнової та 5000.00 грн. моральної шкоди, заявленого під час кримінального провадження по розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за ст. 356 КК України.

Цивільний позов про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства, потерпілим ОСОБА_3 до ОСОБА_5 не пред»являвся

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами, виникли з підстав відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України, а саме, здійснення ним самочинного будівництва, в результаті чого порушені права та законні інтереси власника суміжного будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 щодо користування належним йому благоустроєним житлом, що призвело до унеможливлення користуватися житловою кімнатою, суміжною з реконструйованим ОСОБА_5 будинком, встановлені вироком Пустимитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року, який набрав законної сили, а відтак питання чи мали місце ці дії та чи вчинені вони ОСОБА_5, не підлягають дослідженню при розгляді даної справи щодо відшкодування майнової та моральної школи, завданої злочином, і незважаючи на заперечення ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6 здійснення ОСОБА_5 самочинного будівництва, що призвело до порушення прав та законних інтересів власника суміжного будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 щодо користування належним йому благоустроєним житлом внаслідок унеможливлення користуватися житловою кімнатою, суміжною з реконструйованим ОСОБА_5 будинком, колегія суддів вважає доведеним факт здійснення відповідачем ОСОБА_5 протиправних дій під час проведення реконструкції (будівництва) належного йому житлового будинку під АДРЕСА_2, та спричинення позивачу зазначеними діями шкоди.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено, що шкода завдана позивачу неправомірними діями відповідача ОСОБА_5 полягає у здійсненні останнім реконструкції належного йому будинку під АДРЕСА_2 з порушенням державних будівельних норм, внаслідок чого раніше спільна стіна з будинком ОСОБА_3, стала зовнішньою та без належної теплоізоляції, дана стіна та горище стали відкритими для дощу та снігу на протязі наступних років, що призвело до їх руйнування, а одна із кімнат - непридатною для проживання.

Кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є спричинення злочином шкоди. Разом з тим, у вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року та в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 25.02.2014 року, зазначено, що в результаті вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, порушені права та законні інтереси власника суміжного будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 щодо користування належним йому благоустроєним житлом, що призвело до унеможливлення користуватися житловою кімнатою, суміжною з реконструйованим ОСОБА_5 будинком. У вироку суду першої інстанції, і ухвалі Апеляційного суду Львівської області зазначено лише, що самоправними діями ОСОБА_5 завдано значної шкоди ОСОБА_3, однак розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_3 внаслідок вчинення ОСОБА_5 злочину, у вироку не зазначено, і такий розмір судами при розгляді кримінального провадження не встановлено,

В позовні заяві, поданій ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, розмір майнової шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_5, представник ОСОБА_3, - ОСОБА_4 обґрунтовує дефектним актом на заміну внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією частини будинку за адресою АДРЕСА_1, складений 20.06.2012 року ТзОВ «Домус- Стиль», яке є ліцензованою організацією.

Зазначений дефектний акт досліджувався судами під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України, однак такий не був взятий до уваги при визначенні розміру майнової шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_5 та при вирішенні цивільного позову ОСОБА_3, заявленого в межах кримінального провадження.

Інших, належних та допустимих доказів, на підтвердження розміру майнової шкоди, завданої внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_5, ні позивач, ні його представник, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надали.

Враховуючи диспозитивність судового процесу та необхідність визначення переліку робіт по заміні внутрішніх стін на зовнішні, в зв'язку з проведеною реконструкцією належного позивачу ОСОБА_9 будинку по АДРЕСА_1, судом першої інстанції враховуючи вимоги п.4 ст. 10 ЦПК України ставилось на обговорення сторін питання призначення судової товарознавної експертизи, однак клопотання про призначення експертизи сторони не заявляли.

З метою з»ясування питання розміру майнової шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_5, ухвалою апеляційного суду від 24.03.2016 року за клопотанням ОСОБА_5 у даній справі було призначено судову будівельно - технічну експертизу.

Згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи №1533 від 14.10.2016 року: 1) будівництво (реконструкція) житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області могло спричинити погіршення технічного стану суміжної стіни та житлового будинку в цілому, який розташований АДРЕСА_1; 2) погіршення технічного стану суміжної стіни та житлового будинку в цілому, який розташований за адресою АДРЕСА_1 може бути спричинене нерівномірним просіданням основ і фундаментів, яке могло відбутися внаслідок збільшення тику на них за рахунок проведення будівельних робіт з реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2. Вартість відновлювального ремонту в житловому будинку АДРЕСА_1 становить 1699.00 грн.

В описовій частині висновку судової будівельно - технічної експертизи №1533 від 14.10.2016 року зазначено, що матеріальна шкода, заподіяна власнику будинку АДРЕСА_1, визначається як вартість відновлювального ремонту.

Отже, згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи №1533 від 14.10.2016 року розмір матеріальної шкоди,заподіяної власнику будинку АДРЕСА_1, становить 1699.00 грн.

Не погоджуючись з розміром заподіяної майнової шкоди, встановленим висновком судової будівельно - технічної експертизи №1533 від 14.10.2016 року, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з клопотанням про призначення повторної чи додаткової експертиз, з обґрунтуванням необхідності проведення таких, до суду апеляційної інстанції не зверталася.

Допитані судом апеляційної інстанції експерти ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підтвердили свої висновки, які зазначені у висновку судової будівельно - технічної експертизи №1533 від 14.10.2016 року, підтвердили висновок про розмір матеріальної шкоди, пояснили, що визначаючи розмір шкоди виходили з необхідності усунення пошкоджень, які могли виникнути внаслідок будівництва (реконструкції) житлового будинку АДРЕСА_2, а саме, вертикальних тріщин в житловій кімнаті, яка безпосередньо примикає до будинку АДРЕСА_2, та тріщин по швах цегляної кладки фасадів. Пояснили суду, що пошкодження житлового будинку АДРЕСА_1, які виникли внаслідок тривалої експлуатації його конструктивних елементів без проведення капітального ремонту та поточного ремонтів, у вартість відновлювального ремонту не включались. Експерти підтвердили те, що колишні внутрішні суміжні стіни будинків АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 за своїм технічним станом відповідають нормам ДБН щодо їх теплоізоляції, щілина між існуючою цегляною стіною житлового будинку ОСОБА_3 і існуючою цегляною стіною житлового будинку ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2), яка у зв»язку з реконструкцією (будівництвом) житлового будинку збудована у півтори цегли, і становить 38 см,. замурована і заповнена керамзитом.

Стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 63234.00 грн. позивач, його представник обґрунтовували необхідністю заміни внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією частини будинку за адресою АДРЕСА_1, оскільки колишні внутрішні суміжні стіни їхніх будинків стали зовнішніми та за своїм технічним станом не відповідають нормам ДБН щодо їх теплоізоляції, що порушує права позивача на користування благоустроєним житлом і унеможливлює користування житловою кімнатою, суміжною з будинком відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2012 року, частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.05.2012 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відновлення порушеного права скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відновлення становища, яке існувало до порушення права задоволено частково, зобов»язано ОСОБА_5 привести реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2, що сумісні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1, у відповідність до державних будівельних норм. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.04.2013 року задоволено заяву ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 про роз»яснення рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2012 року. Роз»яснено, що застосоване в тексті рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2012 року словосполучення «сумісні зовнішні стіни» будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 слід розуміти, як дотичні стіни суміжних кімнат цих будинків, а саме: на першому поверсі будинку АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5, яка згідно плану будівлі в технічному паспорті на будинок по АДРЕСА_2 станом на 08.07.1996 року позначені як житлові кімнати: 1-5 пл. 23.5 кв.м та 1-7 пл.16.5 кв.м, що межують з кімнатою на першому поверсі будинку по АДРЕСА_1, належного ОСОБА_3, яка згідно технічного паспорту на цей будинок станом на 10.04.1998 року позначена як кімната 1-6 пл. 25 кв.м.

Крім цього, роз»яснено, що приведення у відповідність до державних будівельних норм вказаних суміжних стін будинку по АДРЕСА_2, із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_3 будинку по АДРЕСА_1 повинно здійснюватися з дотриманням положень та норм БНІП щодо теплоізоляції стін для Львівської області та норм опору теплопередачі зовнішніх огороджуючих конструкцій житлово - цивільних будівель і споруд для нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту, затверджених Держбудом України за рекомендаціями ЗНДІП, які введені в дію з 01.01.1994 року.

З висновку №3026 будівельно - технічної експертизи у виконавчому провадженні №41056939, від 02.10.2015 року, призначеної постановою головного державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Пакош О.О. від 05.08.2015 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1316/2-1/11, виданого 29.11.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов»язання ОСОБА_5 привести реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2, що суміжні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_3, будинку по АДРЕСА_1 до державних будівельних норм, вбачається, що реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2, що суміжні із зовнішніми стінами належного ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1, відповідають вимогам державних будівельних норм.

У висновку №3026 будівельно - технічної експертизи у виконавчому провадженні №41056939 від 02.10.2015 року, зазначено наступне: «Під час проведення огляду об»єкта дослідження експертом виявлено, що зовнішні огороджувальні конструкції житлової кімнати під літ. 5 та комори під літ. 7 житлового будинку по АДРЕСА_2, виконані з червоної повнотілої цегли товщиною в 1,5 цеглини по поперечному перетину стіни, що становить 380 мм. Зовнішні стіни відокремлені від фундаменту шаром рулонного руберойду на бітумній мастиці, що відповідає вимогам п. 1.5 ДБН В.2.6-31:2006 «Конструкції будівель та споруд. Теплова ізоляція будівель», якими передбачено захист внутрішніх поверхонь стін від впливу вологи шляхом використання опоряджувально - захисних шарів покриття.

У житловій кімнаті під літ. 5 експертом був досліджений наскрізний отвір у зовнішній стіні, що суміжна із будинком по АДРЕСА_1, та встановлено, що її товщина становить 400 мм. Стіни у приміщенні житлової кімнати під літ. 5 оштукатурені та пофарбовані покращеними водоемульсійними сумішами.

У приміщенні комори під літ. 7, згідно замірів наскрізного отвору, товщина зовнішньої огороджувальної конструкції, що суміжна із будинком по АДРЕСА_1, становить 380 мм. Стіни оштукатурені та побілені.

У відповідності до вимог ДСТУ Б В.2.7-36:2008 «Цегла та камені стінові без цементні», для забезпечення оптимальної міцності, жорсткості, а також допустимої теплопровідності будівельних конструкцій, виконаних із цегли, товщина зовнішніх стін повинна прийматись не менше 380 мм. Відтак, вимоги міцності та жорсткості зовні огороджувальних конструкцій забезпечено.

Згідно додатку 3.1 ДБН 360.92 «Планування і забудова міських та сільських поселень», необхідні протипожежні розриви між житловими будинками на суміжних земельних ділянках по АДРЕСА_1 забезпечено.

При проведенні візуального огляду, між зовнішніми огороджувальними конструкціями будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, виявлено щілину товщиною 100 мм., закладену по вертикалі цеглою. В рівні даху будинку АДРЕСА_1 отвір перекритий листами з нержавіючої сталі.

Згідно наявного в матеріалах справи виконавчого провадження теплотехнічного розрахунку огороджувальної конструкції будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, теплоізоляція приміщень забезпечується, а реконструйовані стіни відповідають вимогам ДБН В.2.6-31:2006 «Конструкції будівель та споруд. Теплова ізоляція будівель».

Відтак, реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2, що суміжні із зовнішніми стінами будинку по АДРЕСА_1 виконані без порушень державних будівельних норм.»

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував висновку №3026 будівельно - технічної експертизи у виконавчому провадженні №41056939 від 02.10.2015 року, що суміжні із зовнішніми стінами належного ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1, відповідають вимогам державних будівельних норм.

Оскільки дефектний акт на заміну внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією частини будинку за адресою АДРЕСА_1, складався ТзОВ «Домус- Стиль» станом на 20.06.2012 року, тобто, до проведення 02.10.2015 року будівельно - технічної експертизи у виконавчому провадженні №41056939, призначеної постановою головного державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Пакош О.О. від 05.08.2015 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1316/2-1/11, виданого 29.11.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов»язання ОСОБА_5 привести реконструйовані стіни будинку по АДРЕСА_2, що суміжні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_3, будинку по АДРЕСА_1 до державних будівельних норм, а відтак при складанні дефектного акту на заміну внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією частини будинку за адресою АДРЕСА_1, не могли бути і не були враховані проведені відповідачем роботи по приведенню реконструйованих стін будинку по АДРЕСА_2, що суміжні із зовнішніми стінами належного позивачу ОСОБА_3, будинку по АДРЕСА_1, до державних будівельних норм.

А відтак, долучений до матеріалів справи дефектний акт на заміну внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією частини будинку за адресою АДРЕСА_1, складався ТзОВ «Домус- Стиль», який складався станом на 20.06.2012 року, на який позивач та його представник посилаються, як на доказ розміру завданої майнової шкоди, не може сприйматися судом, як доказ майнової шкоди саме у розмірі 63234.00 грн., яка завдана ОСОБА_5 у зв»язку зі вчиненням ним злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Інших доказів, окрім дефектного акту на заміну внутрішніх стін на зовнішні у зв»язку з проведеною реконструкцією частини будинку за адресою АДРЕСА_1, який складався ТзОВ «Домус- Стиль» станом на 20.06.2012 року, ні позивач, ні його представник, всупереч вимогами ст.ст. 10, 60 УПК України, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, не надали, а відтак колегія суддів вважає недоведеним розмір шкоди 63234.00 грн.

Оскільки згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи №1533 від 14.10.2016 року вартість відновлювального ремонту в житловому будинку АДРЕСА_1 становить 1699.00 грн., висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 63234.00 грн. на відшкодування майнової шкоди не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував вимог апеляційної скарги, поданої ОСОБА_3, його представником ОСОБА_4 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2013 року, у якій вони просили про стягнення на відшкодування майнової шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_5 30000.00 грн., а не 63234.00 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1699.00 грн. майнової шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує роз»яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення,тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,враховуючи стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 дійсно зазнав моральної шкоди у зв'язку з протиправними діяннями відповідача, у зв»язку з вчиненням ним криміналнього правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, яка виразилася у тривалих постійних переживаннях та душевних стражданнях про можливе руйнування належного йому будинку, неможливістю користуватися однією з кімнат будинку, погіршення стану здоров'я у зв'язку з тим, що протягом тривалого часу змушений захищати свої права від протиправних діянь відповідача ОСОБА_5 шляхом численних звернень до органів влади, прокуратури і суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оцінений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, і з врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, стягує з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовної вимоги про вжиття заходів забезпечення позову, слід відмовити, оскільки така вимога розглянута судом під час судового розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, беручи до уваги обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку прочасткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1699.00 грн. майнової шкоди та 1000.00 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1699.00 грн. майнової шкоди та 1000.00 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.