УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Хмельницької міської ради про визнання права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати його право на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язати Хмельницьку міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 17 лютого 2016 року він звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0018 га, по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража.

Позивач зазначав, що до цієї заяви ним було додано відповідні матеріали, виготовлені ФОП ОСОБА_3, проте управлінням архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та у зв'язку із тим, що будівництво гаражів не відноситься до переважних чи допустимих видів забудови на даній території.

Посилаючись на вказане вище та вважаючи, що його гарантоване державою право на приватизацію земельної ділянки порушене та підлягає захисту, оскільки відмова відповідача є незаконною, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 12 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 липня 2016 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї Хмельницької міської ради, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є законною та обґрунтованою, оскільки згідно із викопіювання з плану зонування території міста Хмельницького земельна ділянка, на яку позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є зоною промислових підприємств.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з інших підстав, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що з урахуванням специфіки порушеного права та характеру спірних правовідносин, позивач невірно обрав спосіб захисту порушеного права, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що порушене право позивача може бути захищене в інший, передбачений ст. 16 ЦК України спосіб, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, його посадових і службових осіб.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович