Справа № 133/124/14-ц Провадження № 22-ц/772/32/2017Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 27Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09 лютого 2017 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Матківської М.В., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представників відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до селянського фермерського господарства «Мрія», с. Медведівка Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_9 про стягнення боргу, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_10, за зустрічним позовом селянського фермерського господарства «Мрія», с. Медведівка Козятинського району Вінницької області до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_16 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до селянського фермерського господарства « Мрія» с. Медведівка Козятинського району Вінницької області, ОСОБА_9 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивував тим, що між ним та СФГ "Мрія" виникли правовідносини на підставі договору позики. А саме, 22 квітня 2012 року головою СФГ "Мрія" ОСОБА_9 від імені СФГ "Мрія" йому (позивачеві) було видано розписку, згідно з якою ОСОБА_9, як голова СФГ "Мрія", протягом п'яти років, з 2008 по 2012 рік, позичково отримував кошти від нього (позивача), з кінцевим терміном повернення до 22 квітня 2013 року, в сумах:

- 2008 рік - 1 250 000 гривень ;

- 2009 рік - 1 150 000 гривень;

- 2010 рік - 750 000 гривень;

- 2011 рік - 600 000 гривень;

- 2012 рік - 430 000 гривень.

Разом, станом на 22 квітня 2012 року, відповідачем було отримано від нього (позивача) 4 180 000 гривень, які було використано на розвиток СФГ "Мрія" та на особисті потреби ОСОБА_9

Зважаючи на те, що СФГ "Мрія" свої зобов'язання належним чином не виконує, кошти, станом на день звернення до суду не повертає, просив стягнути з відповідача 4 603 673,54 грн., з яких 4180000 гривень - основний борг за вищевказаним договором позики, 285 905 грн. 32 коп. - інфляційне збільшення суми боргу, 137 768 грн. 22 коп. - три проценти річних та стягнути із відповідача кошти у відшкодування понесених судових витрат.

В ході розгляду справи, СФГ « Мрія» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Свої позовні вимоги мотивувало тим , що в основу позовних вимог ОСОБА_2 , як доказ , покладена підроблена від імені ОСОБА_9 розписка, що підтверджується висновком експерта від 12.12.2014 №1948/14-2 за результатами проведення судово-технічної експертизи в рамках кримінального провадження № 000357, заведеного за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до селянського фермерського господарства «Мрія», ОСОБА_9 про стягнення боргу в сумі 4180000 ( чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) гривень відмовлено.

Зустрічний позов селянського фермерського господарства "Мрія" до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним задоволено.

Визнано договір позики - розписку по боргових зобов"язаннях, надану головою селянського фермерського господарства "Мрія" ОСОБА_9 ОСОБА_2 від 22.04.2012, недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, натомість в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

В ході розгляду справи в апеляційному порядку представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на грошові кошти і майно СФГ "Мрія" та ОСОБА_9.

В обґрунтування клопотання зазначив, що між сторонами виник спір з приводу грошових коштів в розмірі 4180000 грн., отримання яких заперечується відповідачами, а тому існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з частиною 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до СФГ "Мрія", ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики , а СФГ "Мрія" подало зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Зазначене свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики та визнання його недійсним.

Однак, заявлені представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 обґрунтування застосування забезпечення позову щодо відчуження відповідачем майна є припущенням та об'єктивно не підтверджені доказами.

Заявником не вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, не зазначено інформації щодо місцезнаходження такого майна, що у свою чергу суперечить вимогам процесуального закону, зокрема, частині 2 статті 151 ЦПК України.

Крім того, відсутність конкретно визначеного майна та грошових коштів, на які слід накласти арешт унеможливлює вирішення питання щодо співмірності вимог заявника із обраним видом забезпечення позову, що суперечить вимогам ст.152 ЦПК України.

За таких обставин в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України ,

ухвалила:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, як така що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: