Справа № 222/1898/15-ц
Провадження № 2/222/2/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області в складі:

головуючої судді Вайновської О.Є.

секретарі Гранкіній О.В.

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника відповідачки ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, треті особи: Нікольська районна рада Донецької області, Нікольська селищна рада Нікольського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частку в складеному капіталі фермерського господарства та визнання права постійного користування 1/2 часткою земельної ділянки в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, про те, що 11.01.2010 року померла його мати ОСОБА_11, а за два дні 13.01.2010 року його батько ОСОБА_12. На момент смерті батька він був засновником ФГ Кумуржи Христофор Дмитрович та йому на праві постійного користування належала земельна ділянка площею 19,96 га, розташована на території Володарської селищної ради за цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства. Після смерті батька, у встановлюваний законом строк, він звернувся до Володарської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини. Однак постановою нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину права на фермерське господарство йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, підтверджувальних право власності на вказане майно на ім'я померлого. Просив суд визнати за ним право постійного користування 1/2 частиною земельної ділянки, яка належала батькові на підставі держакту, та право власності на 1/2 частину в складеному капіталі ФГ Кумуржи Христофор Дмитрович в порядку спадкування за законом.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, позов з вищезазначених підстав підтримали, пояснили, що в постійному користуванні батька позивача знаходилась земельна ділянка площею 19,96 га надана для ведення фермерського господарства. Фермерське господарство було утворене батьком позивача ОСОБА_12, а його членами згодом стали мати ОСОБА_11, брат ОСОБА_13 та дружина брата ОСОБА_14 - відповідачка по справі. Після смерті батька головою фермерського господарства став брат позивача ОСОБА_13, який помер у 2015 році, склад його учасників неодноразово змінювався. Хоча позивач членом господарства не був, однак має право на спадщину після смерті батька, у зв'язку з чим і звертався до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову. Просили суд задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_6, та її представник ОСОБА_8, відповідачка ОСОБА_7 заперечували проти позову, посилаючись на те, що будь-яке майно та статутний капітал у фермерського господарства відсутні, а членство у ньому є правом особи, яке припиняється внаслідок смерті, просила в цій частині позову відмовити. Просили також відмовити в частині визнання права користування 1/2 частиною земельної ділянки, яка належала на праві постійного користування спадкодавцеві, оскільки це не передбачено вимогами чинного законодавства. Крім цього, представник відповідачки ОСОБА_8 просила застосувати до вимог позовну давність, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_12 відкрилася у 2010 році, а позивач звернувся до суду з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом лише наприкінці 2015 року.

Відповідачка ОСОБА_10 до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти позову заперечувала.

Представники третіх осіб, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вирішення спору залишили на розсуд суду.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, спадкові справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного Кодексу України (ЦК України), Земельного Кодексу України (ЗК України), Законом України Про фермерське господарство.

Так судом встановлено, що 27.03.1995 року було створене селянське (фермерське) господарство Кумуржи Христофор Дмитрович, смт. Володарське, вулиця Набережна, 61 (т.1, а.с.72).

Рішенням Володарської районної ради народних депутатів від 23.04.1992 року ОСОБА_12 надано в пожиттєве спадковане володіння земельну ділянку на землях запасу Володарської селищної ради для ведення селянського фермерського господарства площею 19,96 га покращеного випасу (т.1 а.с.106).

З 08.04.1999 року ОСОБА_12 на праві постійного користування землею належала земельна ділянка площею 19,96 га, розташована на території Володарської селищної ради для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акту на право постійного користування землею IV-ДН №032298 від 08.04.1999 року (т.1, а.с.32).

ОСОБА_12 помер 13.01.2010 року, що підтверджується актовим записом про смерть №7 від 13.01.2010 року (т.1, а.с.34).

28.05.2010 року до Володарської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 звернувся його син ОСОБА_13, а 09.07.2010 року син ОСОБА_9 позивач по справі.

01.12.2015 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1353/01-24 ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна, яке складається з права спадкодавця на фермерське господарство або відповідну його долю за відсутністю документів підтверджувальних право власності або інше право на вказане майно на ім'я померлого.

Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства (с.1 ст.20 Закону).

15.09.2003 року зареєстровано Статут Крестянського (фермерського) господарства Кумуржи Христофор Дмитрович, згідно якого його головою є ОСОБА_15, а членами ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_13. Фермерське господарство утворене з метою вирощування сільськогосподарської продукції переважно трудом фермера та членів його родини на принципах госпрозрахунку, самофінансування. Майно фермерського господарства складається з земельних ділянок членів фермерського господарства, їх особистих грошових коштів, кредитів, а також виробництва (т.1, а.с.43-46).

Водночас, згідно з ч.1 ст.92 ЗК України (у редакції на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту ч.2 ст. 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Таким чином, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Розпорядженням голови Володарської районної державної адміністрації №81 від 29.02.2008 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність громадянам, членам фермерського господарства Кумуржи Христофор Дмитрович, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо передачі земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), визначеної як середня по підприємствам, розташованих на території Володарської селищної ради згідно додатку (т.1 а.с.182,183).

Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що правовою підставою набуття права власності та права користування на землю є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України, що діяла на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Зі змісту ст. 407 ЦK України, що діяла на час відкриття спадини, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб і може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Державного акту про право власності ОСОБА_12 на спірну земельну ділянку, витягу про реєстрацію такого права на його ім'я померлого, чи будь-яких цивільно-правових угод укладених між власником спірних земельних ділянок, яким досі є орган місцевого самоврядування та головою ФГ Кумуржи Христофор Дмитрович - ОСОБА_12, які б підтверджували набуття права власності ОСОБА_12 на земельну ділянку чи передбачали можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб суду не надано.

Також суду не надано доказів, щодо наявності майна, яке входило до складу фермерського господарства.

Згідно реєстраційної картки Форми 6-включення від 12.02.2008 року, розмір статутного фонду ФГ «Кумуржи Христофор Дмитрович» становить нуль гривень (т.1, а.с.38-39).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що право користування земельною ділянкою, що виникло у ОСОБА_12 на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 08.04.1999 року не входить до складу спадщини і припинилося внаслідок його смерті 13.01.2010 року, крім того, позивачем не доведено наявності будь-якого майна, яке входило до складу фермерського господарства Кумуржи Христофор Дмитрович або його вартість, не визначено частку майна, яка безпосередньо належала спадкодавцю ОСОБА_12 на час його смерті, оскільки він був не єдиним учасником фермерського господарства, а тому підстави для задоволення позову відсутні і в ньому необхідно відмовити в повному обсязі.

Відмовляючи в позові за його необґрунтованості, суд не застосовує позовну давність, як на тому наполягала представник відповідачки ОСОБА_8.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 1216, 1218, 1225 ЦК України, ст.ст. 92, 125, 126, 131 ЗК України, ст.ст. 19, 20 ЗУ Про фермерське господарство, ст.ст.10, 11 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, треті особи: Нікольська районна рада Донецької області, Нікольська селищна рада Нікольського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частку в складеному капіталі фермерського господарства та визнання права постійного користування 1/2 часткою земельної ділянки в порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені 21.04.2017 року.

Повний текст рішення виготовлений 25.04.2017 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у розгляд справи але не були присутніми під час проголошення рішення в той самий строк з дня отримання його копії.

Суддя О.Є. Вайновська