АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/301/2017 Головуючий в І інстанції Мамаєв В.А.
Доповідач Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року лютого місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, при цьому посилався на те, що знайшовши на сайті в Інтернеті об'яву з пропозицією придбати автомобіль марки ЗАЗ Lanos 2014 року за ціною 90000 грн., він звернувся до менеджера товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») ОСОБА_6 в м. Миколаєві, на що остання підтвердила, що дане авто є, та його можна придбати за готівковий рахунок.

По його приїзду 06.04.2016 р. в м. Миколаїв менеджер повідомила, що вказаний транспортний засіб вже продали, а йому привезуть аналогічний з м. Одеси.

Згодом, 07.04.16 року позивач прибув до менеджера ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в м. Миколаїв і, не показавши договору, остання сказала щоб він терміново сплатив перший внесок за автомобіль в банк, а вона поки оформить договір для автосалону на отримання транспортного засобу. Після сплати менеджер дала підписати договір, у якому в графі адміністративний платіж була зазначена інша сума його платежу, а саме 19257 грн. Вона запевнила, що це все формальності для автосалону, щоб майстер видав авто, а на місці вже напишуть папери на 90000 грн. і залишок 70000 грн. позивач начебто погасить на місці.

На наступний день позивачу зателефонувала менеджер, яка повідомила, що автомобіль не заводиться і треба міняти двигун протягом 3-5 місяців, та що гарантії відносно того, що він дочекається його за запропонованою акційною ціною 90000 грн. немає, а аналогічні за такою ціною закінчилися, а тому йому потрібно взяти авто за іншою ціною 190000 грн. Вважає, що 06.04.2016 року він під впливом обману підписав із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» несправедливий договір фінансового лізингу № 003362. Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003362 від 06.04.2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а також стягнути на свою користь сплачені на виконання умов вказаного договору фінансового лізингу грошові кошти в розмірі 19 257 грн.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №003362 від 06.04.2016 р., укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 19 257 грн. сплачених на виконання умов договору фінансового лізингу №003362 від 06.04.2016 р.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

За положенням ст. 7, 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг», лізиноодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір фінансового лізингу №003362 з додатками, за умовами якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати у власність та передати у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором предмет лізингу, яким є автомобіль ЗАЗ Lanos, комплектація standart, об'єм двигуна 1.5, тип МT, привід передній, в свою чергу, лізингоодержувач, зобов'язався прийняти предмет лізингу, на умовах та в порядку, передбаченому договором, платити встановлені даним договором платежі, належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням (а.с.11-18; 22).

Відповідно до п.8.2 укладеного між сторонами договору сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 7 350,00 доларів США з урахуванням ПДВ згідно обмінного курсу долара США до української гривні, що в гривневому еквіваленті на дату укладення договору становить 192570 грн.

Судом було встановлено з пояснень позивача, що представником відповідача позивачу було повідомлено про вартість предмету лізингу - 90000 грн., ці пояснення об'єктивно підтверджуються відповідною заявою, написаною на бланку відповідача (а.с.19). Однак, зі змісту п. 8.2 договору вбачається, що вартість предмету лізингу вказана відповідачем у розмірі 192570 грн.

Згідно зі ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

При укладенні договору позивач сплатив відповідачу грошову суму в розмірі 19 257 грн., зазначених як плата за договором №003362, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.20-21).

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Частиною п'ятою цієї статті передбачено, що у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору фінансового лізингу від 06.04.2016 року обмежують права позивача як споживача, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі. Оскільки положення договору в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача і є несправедливими, є підстави для визнання договору недійсним.

З цими висновками погоджується колегія суддів.

Так, в обґрунтування висновку про наявність несправедливих умов договору, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що за змістом договору фінансового лізингу лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець ( пункт 1.4 договору).

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони також не погодили постачальника (продавця) автомобіля, у зв'язку з чим були недотримані вимоги ст. 808 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 вказаної норми, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, при тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Крім того, колегія суддів враховує наступне.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст.692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог ст.ст.638, 655, 691 ЦК України.

Пунктом 9.4. спірного договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку №3 до даного Договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у Додатку № 3 до даного Договору, який сторони зобов'язані підписати та який є його невід'ємною частиною.

Положеннями укладеного між сторонами вказаного договору також передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни ( п. 10.5)

Крім того, відповідно до п.8.3 спірного Договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

За змістом п. 10.13 зазначеного Договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте договір не передбачає формули перерахунку такої вартості.

У пункті 10.5 спірного договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Таким чином, з умов договору вбачається, що лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

За змістом п. 10.15 зазначеного Договору, у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, повернення сплачених споживачем платежів умовами договору не передбачено.

Як зазначено у п.10.14 даного Договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

За змістом ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу ( п.п. 12.1, 12.2, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 Договору)

Аналогічна правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 р. (справа № 6-3020 цс15), з якої також вбачається, що несправедливі умови договору лізингу є підставою для визнання його недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 215 ЦК України спірний договір належить визнати недійсним.

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі наведеного суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених коштів в сумі 19 257 грн. відповідно до умов спірного договору підлягає задоволенню.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач відповідно до договору, був належним чином ознайомлений з його умовами, оскільки в суді першої та апеляційної інстанції було встановлено, що позивач не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість, а перерахування 19 257 грн. на адресу відповідача 06.04.2016 року, тобто в день підписання договору, без зазначення конкретного призначення платежу є цьому підтвердж енням (а.с.21).

Посилання апелянта на те, що суд не врахував положення ст.217 ЦК України щодо недійсності окремої частини правочину, колегія суддів до уваги не приймає, так як визнання недійсними вищезазначених пунктів змінює по суті зміст договору.

Доводи з приводу того, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним Законом, що регулює порядок надання фінансових послуг, а тому суд повинен керуватися ним, а не Законом України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає не прийнятними, оскільки визнані судом першої інстанції несправедливими умови договору спеціальним законом, на який посилається апелянт також не передбачені.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.В. Базіль

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 20 лютого 2017 року

Ухвала набрала законної сили 15 лютого 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька