Провадження № 2/756/1020/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 лютого 2017 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

за участю секретаря - Дуб В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у вересні 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Укрборг» про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом декількох місяців представники ТОВ «Укрборг» постійно тероризують позивача телефонними дзвінками, текстовими повідомленнями, листами, в яких вимагають сплату боргу за кредитним договором. Крім того, позивач отримав поштові відправлення від відповідача, а саме: копії заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусом, заяви про відкриття виконавчого провадження, про забезпечення позову, та містилися погрози накласти арешт на майно, реалізувати майно позивача. Починаючи з 06 червня 2016 року протягом 20 днів на мобільний телефон позивача з різних мобільних та стаціонарних телефонів здійснювалися дзвінки в автоматичному режимі з 07 до 22 години з інтервалом 15-30 хвилин з погрозою такого змісту: «У вашій справі заплановано арешт та реалізація майна.» Позивач вважає такі дії представників відповідача неправомірними, внаслідок яких ОСОБА_1 зазнав значної моральної шкоди, що виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Позивач на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. Позивач відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати і переживати. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу позивача, у зв'язку з тим, що з'явилася необхідність відстоювати права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Також значно погіршився стан здоров'я позивача. Відтак, позивач був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму свого життя. Розмір завданої моральної шкоди визначений позивачем за Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та методом оцінки розміру компенсації спричинених страждань, автором якої є професор ОСОБА_2 Розмір спричиненої моральної шкоди оцінений позивачем у сумі 65000 грн.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача 65000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що у позовному провадженні відповідач та кредитор до нього не зверталися, заборгованість за кредитним договором існує та на час розгляду даної справи не погашена, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав.

За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

За рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 31182,16 грн. та витрати зі сплати третейського збору в сумі 400 грн.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення третейського суду у вищезазначеній справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 7 квітня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року скасовані ухвали місцевого та апеляційного судів, заяву ОСОБА_1 задоволено, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Такі обставини доказуванню не підлягають в порядку, встановленому ст. 61 ЦПК України.

Після ухвалення касаційним судом судового рішення відповідач ТОВ «Укрборг» на підставі договору доручення від 24 лютого 2012 року № 03546-КА4/АБ, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», на адресу позивача надіслав копію заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусом, роз'яснення щодо вчинення такого виконавчого напису, повідомлення про відкриття виконавчого провадження, копію заяви про відкриття виконавчого провадження, копію заяви про забезпечення позову, адресовану Подільському районному суду м. Києва, супровідний лист, повідомлення про візит, заява про вчинення злочину за ч. 1 ст. 190 КК України на ім'я прокурора Прокуратури Київської області та супровідний лист до заяви. (а.с. 14-22)

Крім того, з роздруківки телефонних дзвінків за період з 06 по 24 червня 2016 року вбачається, що на мобільний номер позивача здійснювалися неодноразові телефонні дзвінки, які переадресовувалися на голосову скриньку абонента.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 11 Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками

Якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.

При цьому кредитодавцю забороняється: 1) надавати неправдиву інформацію про наслідки несплати споживчого кредиту; 2) вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного судового рішення; 3) зазначати на конвертах з поштовими повідомленнями інформацію про те, що вони стосуються несплати боргу або споживчого кредиту; 4) вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту; 5) звертатися без згоди споживача за інформацією про його фінансовий стан до третіх осіб, які пов'язані зі споживачем родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача; 6) вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою; 7) вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання.

Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Конституційний суд України у рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України, зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Конституційний Суд України виходив також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

У пунктах 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248 зазначено такі цілі: сприяти країнам у встановленні або подальшому забезпеченні належного захисту свого населення як споживачів; сприяти створенню структур виробництва і розподілу, здатних задовольняти потреби і запити споживачів; заохочувати високий рівень етичних норм поведінки тих, хто пов'язаний з виробництвом і розподілом товарів та послуг для споживачів; сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою всіх підприємств на національному і міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах; заохочувати створення ринкових умов, що надають споживачам більший вибір при нижчих цінах. При цьому уряди повинні розробляти, укріплювати та продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням кредиту. За рішенням Постійно діючого третейського суду з позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь банку. Рішення третейського суду було скасовано в порядку, передбаченому ст. 389-1 ЦПК України, відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною.

Починаючи з лютого 2016 року, відповідач ТОВ «Укрборг», діючи на підставі договору доручення від 24 лютого 2012 року, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», надіслав на адресу позивача наступні письмові повідомлення:

-заяву про вчинення виконавчого напису від 16 лютого 2016 року, адресовану приватному нотаріусу КМНО Пономарьову В.Ю., разом з роз'ясненням;

-заяву про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2016 року, адресовану ВДВС, з супровідним листом;

-заяву про забезпечення позову від 14 квітня 2016 року, подану до Подільського районного суду м. Києва, та звернення до позивача;

-повідомлення про візит до квартири позивача представників кредитора;

-заяву про вчинення злочину за ч. 1 ст. 190 КК України, подану на ім'я прокурора Прокуратури Київської області від 07 листопад 2016 року.

У супровідних листах до заяв відповідач повідомляв позивача, зокрема, про те, що у строк до 19 травня 2016 року буде проведено аукціон з продажу уціненого майна позивача, органи державної виконавчої служби здійснять арешт, опис, примусове вилучення та продаж майна позивача. В подальшому позивача було повідомлено, що йому до 05 липня 2016 року надано час для добровільної сплати заборгованості, до 12 липня 2016 року буде забезпечено накладення органами державно виконавчої служби арешту та вилучення майна позивача. У листі відповідач вказує, що в разі ігнорування листа та неповідомлення про наміри стосовно погашення кредиту, позивачу слід очікувати на арешт та примусову реалізацію. У повідомлення про візит ТОВ «Укрборг» зазначає, що представники кредитора запланували візит до житлового помешкання позивача з метою проведення огляду та оцінки майна боржника для його подальшої реалізації органами виконавчої служби.

У супровідному листі до заяви про вчинення злочину за ч. 1 ст. 190 КК України ТОВ «Укрборг» зазначає, що в ході перевірки, за наявності ознак злочину, правоохоронним органами буде відкрито кримінальну справу, завертає увагу ОСОБА_1 на те, що однією з мір покарання за скоєння шахрайських дій може бути позбавлення волі на строк від п'яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Судом встановлено з пояснень позивача, що з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку позовного провадження кредитор до суду не звертався, постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з цього приводу не отримував.

Чинним законодавством України на примусову реалізацію майна боржника в рахунок погашення заборгованості уповноважені лише органи державної влади в особі Державної виконавчої служби України. При цьому, виконавчими документами, на підставі яких відкривається виконавче провадження, можуть бути виконавчі написи нотаріуса або рішення суду.

ТОВ «Укрборг» надсилав на адресу позивача копії заяв, з якими відповідач звертався до приватного нотаріуса, відділу державної виконавчої служби, суду та прокуратури, на вказаних заявах відсутнє прізвище представника товариства, який підписав такі заяви.

Спонукаючи позивача до погашення кредитної заборгованості, відповідач не вчинював реальних дій, направлених на примусове стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, та водночас вказував у письмових зверненнях завідомо неправдиву інформацію, а саме: щодо встановлення певних строків накладення арешту на майно боржника, вилучення такого майна для проведення реалізації, огляду та оцінки майна боржника представниками кредитора, щодо виду покарання, передбаченого за ч. 1 ст. 190 КК України, яка не передбачає такого виду покарання як позбавлення волі.

Крім того, без дозволу позивача на його номер мобільного телефону представниками відповідача в період з 06 по 24 червня 2016 року здійснювалися неодноразові телефонні дзвінки, у тому числі в автоматичному режимі, з вимогою сплатити заборгованість по кредиту. Такі дзвінки здійснювалися вже після скасування Верховним Судом України рішення третейського суду, за яким з позивача стягнуто на користь банку кредитну заборгованість.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що при спілкуванні з позичальником ОСОБА_1 відповідачем застосовано заходи, які за своєю формою та змістом є нечесною підприємницькою практикою та є агресивними, що заборонено положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, суд погоджується з твердженням позивача, що йому було завдано моральну шкоду діями ТОВ «Укрборг».

За приписами ст. 22 Закону України захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру завданої моральної шкоди суд виходить з наступного. Позивач є споживачем фінансових послуг, потребує особливого захисту як більш слабкий суб'єкт економічних відносин. Внаслідок порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зазнав душевних страждань та переживань, відчував себе ошуканим, вимушений був вчиняти певні дії, направлені на відновлення звичайного режиму життя.

Разом з тим, визначений позивачем розмір грошового відшкодування моральної шкоди не є співмірним з наслідками порушення його прав. Суд приймає до уваги також те, що позивач під час розгляду справи не оспорював наявність у нього заборгованості за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Альфа Банк».

За таких підстав, з урахуванням вимог розумності і справедливості суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, у сумі 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 44,10 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг», , на користь ОСОБА_1 5000 (п'ять тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг», , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 44 (сорок чотири) гривні 10 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко