Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5516/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 47 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним двором

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що становить 182/1065 ід. частин домоволодіння за вказаною адресою. На праві власності позивачу належить частина земельної ділянки, за вказаною адресою площею 0,0182 га.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є співвласником зазначеного домоволодіння, проте тільки одна використовує двір спільного користування та створює їй перешкоди у користуванні спільним двором, позивач просила зобовязати відповідача не чинити перешкод в користуванні спільним двором шляхом надання вільного доступу до нього та використання його в повсякденному житті для всіх необхідних побутових потреб.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2016 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні спільним двором за адресою: м.Житомир, вул.Корольова, 9 шляхом надання вільного доступу до нього та використання в повсякденному житті для всіх необхідних побутових потреб.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування постановленого по справі рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи неповне зясування обставин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що прибудинкова земля (навколо будинку), в кількості 0,0263 га перебуває у спільному користуванні співвласників будинку і позивач має право користуватися всією земельною ділянкою, яка розташована навколо будинку та перебуває у спільному користуванні, в тому числі для проїзду до власної земельної ділянки.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного зясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення; якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03.04.2001 року (з позначенням межі приватної власності і спільного двору) є власником земельної ділянки площею 0,0182 га. за вказаною адресою.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03.04.2001 року ОСОБА_4 належала вказана земельна ділянка (з позначенням межі приватної власності і спільного двору).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири та земельної ділянки від 07 липня 2006 року, ОСОБА_4 продав, а відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,310 га, що знаходиться за цією ж адресою (а.с.27).

Як вбачається з довідки управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області від 02.11.2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером 050040021 перебуває у власності: ОСОБА_2 -0,0310 га; ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_7 0,0310 га; ОСОБА_3 0,0182 га.; не надано у власність 0,0263 га (а.с.51).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув та не врахував, що відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Виходячи з аналізу доказів, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, пояснень сторін та їх представників, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не подала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Так, позиція позивача ОСОБА_3 зводиться до того, що вона не має проїзду по двору загального користування біля будинку, при цьому відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні спільним двором, а тому просила надати вільний доступ до нього та використання його в повсякденному житті для всіх необхідних побутових потреб.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тій обставині, що вимоги позивача є неконкретними, містять не чіткі словосполучення та у справі відсутні належні та допустимі докази існування наявних для позивача перешкод (відсутність ключів від воріт, встановлення паркану тощо), а також те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю від 28.11.2006 року ОСОБА_2 виділена земельна ділянка площею 0,0310 га, з кадастровим номером 050040021, без наявного спільного двору та його меж (а.с.30-31).

Крім того, суд першої інстанції встановивши, що прибудинкова земля (навколо будинку), в кількості 0,0263 га перебуває у спільному користуванні співвласників будинку №9 по вул.Корольова в м.Житомирі для встановлення фактичних обставин не залучив всіх співвласників даного будинку, які нею користуються.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді