АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Панченка М.М.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року та на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав,

встановила:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені в сумі 19 578грн. 32коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 5 грудня 2013 року уклав з відповідачем договір купівлі-продажу майнових прав №3934/РН-К, за яким відповідач продав майнові права на квартиру АДРЕСА_1 у Голосіївському районі міста Києва, вартістю 770 808 грн. 15коп. На виконання умов договору до 13 грудня 2013р. ним було сплачено 99% вартості майнових прав у розмірі 763 159грн. 32 коп., а відповідач зобов'язався вчинити дії, направлені на спорудження об'єкта будівництва та ввести його в експлуатацію 30 березня 2015 року.

Позивач стверджував, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, так як введення в експлуатацію будинку не відбулось у строки передбачені договором і на момент звернення до суду.

Посилаючись на п.4.2 договору, за умовами якого за неналежне виконання своїх зобов'язань компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01% від суми неналежно виконаного зобов'язання, позивач просив стягнути пеню за період з 30 березня 2015 року по 10 грудня 2015 року.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2015 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено сплату судового збору за подачу даного позову до ухвалення судового рішення по даній справі.

Унікальний №752/20346/15-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/49/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У подальшому позивач подавав заяви про уточнення позовних вимог і остаточно просив стягнути пеню у сумі 27 780грн. 48коп. за період з 30 березня 2015р. по 30 березня 2016р.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року у позові відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016

- 2 -

року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 551грн. 20коп., та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 2 014грн. 32коп.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на його користь пеню в сумі 27 780грн. 48коп.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, так як норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не регулюють правовідносини сторін.

Також позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість стягнення пені від суми невиконаного зобов'язання, передбаченої пунктом 4.2 договору, оскільки відповідальність за невиконання зобов'язання визначена умовами договору.

Крім того, позивач вважає, що пунктом 6.1 договору конкретно визначений строк введення об'єкта в експлуатацію 30 березня 2015 року та цей строк не ставиться у залежність від отримання відповідачем сертифікату, на що помилково посилається суд першої інстанції.

Також позивач подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, так як він не був належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання.

Крім того, позивач стверджує, що суд стягнув з нього витрати за оголошення у пресі про виклик відповідача, хоча під час судового розгляду відповідач не викликався через засоби масової інформації.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційні скарги, пояснення представника відповідача, яка просила залишити рішення суду та додаткове рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 грудня 2013р. сторони уклали договір купівлі-продажу майнових прав № 3934/РН-К, на підставі якого позивач придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що вартість майнових прав на квартиру складає 770 808,15грн.

Покупець зобов'язався здійснити оплату 99% вартості майнових прав у розмірі 763 159,32грн. протягом 6 банківських днів після підписання договору у строк до 13 грудня 2013р. Решту вартості майнових прав на квартиру, що залишилися не оплаченими, покупець оплачує після обмірів органом, що проводить техінвентаризацію, та отримання технічного паспорту на квартиру (пункт 3.2. договору).

Згідно довідки відповідача від 15 січня 2014р. позивачем протягом 6-11 грудня 2013р. відповідно до умов договору внесено на рахунок відповідача 763 159,32грн.

Відповідно до п. 6.1. договору відповідач взяв на себе зобов'язання перед позивачем вчинити дії, направлені на спорудження об'єкта будівництва, та ввести його в експлуатацію 30 березня 2015р.

Під час судового розгляду представник відповідача не заперечував, що на день пред'явлення позову і станом на 30 березня 2016р. об'єкт будівництва в експлуатацію не введений.

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що за неналежне виконання своїх зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,01% від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 4.2. договору не може бути застосований за невиконання відповідачем зобов'язання з

- 3 -

приводу не введення об'єкту будівництва у експлуатацію у строк, визначений умовами договору, так як вказане зобов'язання не є грошовим, а тому за його виконання сплата пені не передбачена нормами матеріального права, які регулюють правовідносини сторін. Також суд першої інстанції вважав, що позивач не виконав належним чином умови договору, так як не сплатив 100% вартості майнових прав, а тому у відповідача не виник обов'язок передати йому майнові права на об'єкт будівництва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,сплата неустойки.

Уклавши з позивачем договір купівлі-продажу майнових прав, відповідач взяв на себе не тільки зобов'язання передати покупцеві майнові права на квартиру після отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта, а також і інші зобов'язання, визначенні умовами договору, зокрема, вчинити дії, направлені на спорудження об'єкта будівництва, визначивши його характеристики та дату введення в експлуатацію - 30 березня 2015р.

Проте, вказане зобов'язання відповідачем виконано не було, а тому відповідно до положень ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема у пункті 4.2., обов'язок відповідача сплатити пеню.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне грошове зобов'язання» та положень ст. 549 ЦК України пеня сплачується тільки у разі невиконання грошового зобов'язання, а спір між сторонами виник унаслідок невиконання відповідачем умов договору по дотриманню строків введення об'єкта будівництва в експлуатацію, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони на власний розсуд визначили умови договору, у тому числі відповідач погодився нести відповідальність у вигляді сплати пені за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором. При цьому, пунктом 4.2. договору не передбачено, що така відповідальність настає тільки у разі не виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до умов договору, який уклали сторони, відповідач не брав на себе виконання будь-яких грошових зобов'язань.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

- 4 -

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про право сторін на встановлення у договорі відповідальності за невиконання будь-якого зобов'язання, при цьому, розмір пені визначений у процентах від суми неналежно виконаного зобов'язання, що не суперечить положенням статті 549 ЦК України.

Також колегія суддів вважає, що визначення у договорі обов'язку сплатити за неналежне виконання зобов'язань неустойку у вигляді пені, яка обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, так як це суперечить умовам договору та є несправедливим. При цьому, у відсотках від суми неналежно виконаного зобов'язання обраховується штраф, що відповідає визначенню відповідальності відповідача, яка погоджена сторонами у договорі.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання зобов'язань у зв'язку із несплатою позивачем 100% вартості майнових прав, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки предметом даного судового спору не є відповідальність відповідача за не передачу позивачу майнових прав на об'єкт будівництва, а невиконання відповідачем умов договору по дотриманню строків введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

Крім того, суд не врахував, що відповідно до умов договору обов'язок позивача здійснити доплату залишку вартості майнових прав на квартиру, що залишилися не оплаченими, виникає після обмірів органом, що проводить техінвентаризацію, та отримання технічного паспорту на квартиру, а відповідачем суду не було надано доказів здійснення остаточного обміру квартири та видачі позивачу технічного паспорту на квартиру.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до умов укладеного сторонами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку у розмірі 0,01% за неналежне виконання своїх зобов'язань з введення об'єкта будівництва в експлуатацію з 31 березня 2015р. по 30 березня 2016р., тобто за 364 дні.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення розрахунку пені, виходячи із вартості майнових прав на квартиру у розмірі 770 808,15грн., так як позивачем на рахунок відповідача було перераховано 763 159,32грн., тому саме із цієї суми необхідно обраховувати пеню, що є справедливим.

Отже, за вказаний період пеня становить 27 779грн. ( 763159,32*0,01%х364).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також з порушенням норм процесуального права судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Матеріали справи не містять документи, які б підтверджували отримання позивачем судової повістки у судове засідання на 12 грудня 2016р., тому суд не мав достатніх підстав

- 5 -

вважати, що позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, матеріали справи не містять документи, які б підтверджували, що за рахунок державного бюджету здійснювався виклик відповідача у судове засідання через засоби масової інформації, тому суд незаконно ухвалив додаткове рішення про стягнення з позивача на користь держави витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 2 014грн. 32коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем за подачу апеляційної скарги на рішення суду був оплачений судовий збір у сумі 535грн. 92коп., апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу сплачений ним судовий збір.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем судовий збір сплачений не був, ухвалою суду сплата судового збору позивачем була відстрочена до ухвалення судового рішення, однак, позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у прибуток держави, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015р.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 пеню у сумі 27 779грн., судовий збір у сумі 535грн. 92коп., а всього 28 314грн. 92коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь держави судовий збір у сумі 487грн. 20коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: