Справа № 128/1733/16-ц Провадження № 22-ц/772/558/2017Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 47 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.

суддів Шемети Т.М., Голоти Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, третя особа без самостійних вимог - Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_2 є власником? 19/100 частки будинку АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці площею 0,4021 га. на підставі свідоцтва про право на спадщину , яке видане після смерті її матері на підставі рішенням Вінницького районного суду від 05.08.1997 року.

28.02.2000 року рішенням сесії Вінницько-Хутірської сільської ради позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування частки житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0750 га. Для виготовлення технічної документації на видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку у 2001 році позивач звернулась до ПП «Госпрозрахункове земельне бюро відділу земельних ресурсів Вінницького району» та уклала договір. Технічна документація на складання Державного акту виготовлялась понад три роки. В? 2004 році керівник ПП «Госпрозрахункове земельне бюро відділу земельних ресурсів Вінницького району» повідомив позивача, що він не може виготовити Державний акт на земельну ділянку, так як нібито межі її земельної ділянки не співпадають із? межами земельної ділянки , яка належить відповідачу? ОСОБА_3

В 2011 році позивач дізналась, що дана земельна ділянка приватизована без її згоди та починаючи з 2011 року позивач намагалась в судовому порядку відновити своє право на земельну ділянку.

30 квітня 2013 року при виході на місце комісія встановила порушення права позивача, а саме те, що на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 16.12.2004 року ОСОБА_3 передана у власність земельна ділянка, на якій розташована належна позивачу на праві власності частка вищезазначеного житлового будинку. Вказаною комісією було рекомендовано Державний акт привести у відповідність для подальшого здійснення оформлення нею права власності на належну їй земельну ділянку.

За клопотанням? позивача, під час розгляду у суді справи № 128/80/15-ц була призначена та проведена судова земельно-технічна експертиза та складено висновок за №940 від 15.12.2015 року. Згідно проведених досліджень, наявних матеріалів та результатів кадастрової зйомки земельних ділянок експертом встановлено, що частка житлового будинку 19/100, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 перебуває у межах земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 відповідно до Державного акту серії НОМЕР_1.

Позивачка зазначала, що експерт у вищезазначеному висновку висловив свою позицію щодо наявних помилок у визначені координат крайніх поворотних точок меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 А саме - із вказаної земельної ділянки за вищевказаною адресою були сформовані та передані у власність ОСОБА_3 згідно Державного акту серії НОМЕР_2, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1179 га. та Державного акту серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,1460 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Зважаючи на те, що в експертному висновку виявлені порушення стали перешкодою в отримані нею Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування належної їй частки в домоволодінні АДРЕСА_1 в 2004 році, а тому виникає необхідність у перегляді меж всієї земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просила визнати недійсними державні акти: серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 16.12.2004 року на право власності на земельні ділянки, кадастрові номери НОМЕР_4 та НОМЕР_5 видані відповідачу ОСОБА_3, оскільки усунути наявні помилки в інший спосіб неможливо.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року у задоволені? позову? ОСОБА_2 до Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 «про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними», третя особа, яка не заявляє? самостійних вимог на предмет спору? - Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 19/100 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, про що свідчить копія витягу про? реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.28).

Рішенням 12 сесії 23 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 29.02.2000 р. року вирішено передати безкоштовно у приватну власність? ОСОБА_2. земельну ділянку, площею? 0,075 га? в межах АДРЕСА_1

Рішенням 6 сесії 4 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 06.05.2003 року виділено ОСОБА_3 0,26 га землі до житлового будинку АДРЕСА_1 частину якого подарувала їй мати ОСОБА_7 та частину якого продав ОСОБА_4 (а.с.26).

Рішенням 9 сесії 4 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.12.2003 року вирішено внести часткову зміну до рішення 6 сесії 6 скликання від 06.05.2003 року Вінницько-хутірської сільської ради народних депутатів в пункті: "площа земельної ділянки", переданої у приватну власність. Видати державний акт на право приватної власності на землю в розмірі фактичного землеволодіння загальною площею 0,3643 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0.1509 га по АДРЕСА_1, та 0,0991 га по АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства 0,0943 га. по АДРЕСА_1 (а.с.27).

З копії акту виходу земельної комісії, який затверджений сільським головою Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району вбачається, що 30.04.2013 року комісія по заяві ОСОБА_2 виходила на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Обстеживши земельну ділянку комісія виявила, що межові знаки ОСОБА_8 збережено в натурі (на місцевості). Претензій до сусідів стосовно межових знаків? у ОСОБА_8 не має, окрім частини земельної ділянки, на якій розташована 19/100 частка житлового будинку, що належить ОСОБА_8, що помилково було включено до Державного акту, виданого на ім'я ОСОБА_3 Комісія запропонувала привести у відповідність Державний акт на земельну ділянку, що належить ОСОБА_3, частково відмінити державний акт в частині площі, що належить? ОСОБА_8, для подальшого здійснення оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_8 (а.с.6).

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею, 0, 1460 га, яка розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер: НОМЕР_4, про що свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.4).

Також, відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею, 0, 1179 га, яка розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер:НОМЕР_5, про що свідчить копія Державного акту на прав власності на земельну ділянку (а.с.81).

З висновку № 940 судової земельної-технічної експертизи від 15.12.2015 року, який виготовлений на виконання ухвали Вінницького районного суду від 10.09.2015 року цивільній справі №128/80/15-ц (а.с.8), вбачається, що на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів та результатів кадастрової зйомки земельних ділянок розробленої геодезистами ДП «Поділлягеодезкартографія», беручи до уваги результати проведеного натурного обстеження об'єктів дослідження встановлено, частка житлового будинку 19/100, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 перебуває в межах земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 відповідно до Державного акту НОМЕР_1 від 16.12.2004 р., розташованій по АДРЕСА_1 (а.с.10-24).

Статтею 116 ЗК України? в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ч. ч. 1, 2, 10ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська,т селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, -недійсним.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими твердженнями з огляду на наступне.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №940 від 15.12.2015 року частка житлового будинку 19/100, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 перебуває в межах земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 відповідно до Державного акта НОМЕР_1 від 16.12.2004 року, розташованій по АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Право власності у ОСОБА_2 виникло на підставі рішення Вінницького районного суду від 05 серпня 1997 року (а.с. 91-92).

Право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 виникло на підставі рішення 9 сесії 4 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.12.2003 року.

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, враховуючи, що право власності ОСОБА_2 на 19/100 частку житлового будинку виникло до прийняття рішення Вінницько-Хутірської сільської ради про затвердження технічної документації та видачі ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,3631 га., яка частково знаходиться під частиною будинку, яка належить на праві власності ОСОБА_9, тому державний акт серії НОМЕР_1 від 16.12.2004 року, який посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1460 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель порушує право ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою, яка знаходиться під належною їй на праві власності частиною житлового будинку.

Відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 червня 2014 року по справі №6-46цс14.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 наполягала на задоволенні позовних вимог , а саме скасуванні державних актів ОСОБА_3, при цьому вказувала, що такий спосіб захисту буде достатній для захисту її порушеного права.

Таким чином, враховуючи, що державний акт виданий ОСОБА_3 з порушенням вимог ч.2 ст.120 ЗК України, позовні вимоги в частині визнання його недійсним підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на порушення ОСОБА_2 строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки порушення її прав є триваючим.

Разом з тим, що стосується решти позовних вимог, то судом першої інстанції вірно встановлено, що вони не підлягають задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до?ст. 60 ЦПК України?кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених?статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2?ст. 59 ЦПК України?встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-??і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до?ст. 179 ЦПК України?предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Статтею 212 ЦПК України?встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У висновку судово-земельної технічної експертизи №940 від 15.12.2015 року об'єктом дослідження була земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 державний акт серія НОМЕР_1 від 16.12.2014 року. Ним було встановлено, що частка житлового будинку 19/100 що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 перебуває в межах земельної ділянки що належить ОСОБА_3.

Однак, в ході проведення експертизи земельна ділянка, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 16.12.2004 року, питання про визнання недійсним якого ставить позивач, не була предметом дослідження.

За таких обставин в даному випадку слід провести додаткове дослідження наявності чи відсутності порушення прав землекористування зі сторони ОСОБА_3 за державним актом серії НОМЕР_2 від 16.12.2004 року.

В ході розгляду справи як в суді першої інстанції так і в Апеляційному суді Вінницької області було роз'яснено сторонам їхнє право на звернення з клопотанням про призначення відповідної експертизи.

Однак, питання про її призначення сторонами не ставилось, хоча судом наголошувалось на необхідності її проведення та наслідки невиконання вказаної дії.

Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи та наявність чи відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про його відмову.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту серія НОМЕР_1 від 16.12.20014 року.

Позов ОСОБА_2 до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_1 від 16.12.2014 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 виданий ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: