АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 605/338/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/789/49/17 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретарів - Коваль О.І., Рожук О.О.

та сторін - позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду від 8 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

у червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не підтримує його матеріально, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями. З вересня 2015 року її внук ОСОБА_4 проживає разом з нею, при цьому вона виховує і утримує його. Відповідачка немає належних умов для проживання дитини, а також не може належним чином утримувати і виховувати сина, а тому просить передати внука ОСОБА_4 їй на виховання.

Рішенням Підгаєцького районного суду від 8 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задоволено частково.

Попереджено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку АДРЕСА_1, що у разі продовження протиправної поведінки стосовно свого сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона буде позбавлена батьківських прав відносно нього.

Передано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання його бабі - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, покази всіх учасників процесу викладено неповно та неправдиво з метою винесення неправомірного рішення по справі, суд не взяв до уваги письмові докази надані поліцією та не дав їм юридичної оцінки, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, оскільки перебуває в умовах стаціонару, в зв'язку з народженням дитини. Однак, подала до суду свої пояснення, у яких просила не позбавляти її батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, висловлюючи при цьому щире розкаяння і бажання в подальшому займатися вихованням сина.

Представник служби в справах дітей Підгаєцької РДА в судовому засіданні апеляційну скаргу визнала частково і зазначила, що підстав позбавляти відповідача ОСОБА_3 не бачить, оскільки склалися так обставини, що в даний час ОСОБА_3 є вагітною, перебуває в умовах стаціонарного лікування. В її сім'ї часто виникали конфлікти, внаслідок чого син знаходиться у бабусі, проте в будинку, де проживає відповідач є всі умови для виховання дитини.

Представник органу опіки та піклування Підгаєцької РДА в судове засідання не з'явився, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 18 вищевказаної постанови вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, однак суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до практики розгляду питань, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 вересня 2015 року.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4.

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх обов'язків по вихованню дитини, який носив несистематичний характер, що був зумовлений певними обставинами: страх перед чоловіком ОСОБА_5, який зловживав алкогольними напоями, неодноразово вчиняв сімейні конфлікти та застосовував фізичну силу до відповідача та членів її сім'ї, перебування в неприязних відносинах з позивачем через стосунки з її сином, внаслідок чого після чергового скандалу у вересні 2015 року малолітній ОСОБА_4 залишився проживати у бабусі - ОСОБА_1

Також, з матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_3 була позбавлена материнського піклування, оскільки її мати по відношенню до неї також була позбавлена батьківських прав. Заміж відповідач вийшла у 16 років і дитину народила в цьому ж віці, чоловікові ж її - ОСОБА_5 на час народження сина було 25 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки ОСОБА_3 та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина ОСОБА_4, а отже й відсутні підстави позбавлення її батьківських прав.

Крім того, поведінка відповідачки свідчить, що вона намагається не втрачати контакт зі своїм сином, спілкується та приїжджає до нього, намагається приймати участь в його утриманні, категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідач була засуджена, а тому її слід позбавити батьківських прав, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам факт засудження за вчинення злочину щодо іншої особи, за відсутності доказів свідомого ігнорування материнських обов'язків не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Також в суді не доведено позивачем факт зловживання відповідачем алкоголем, чи те, що відповідач є хронічним алкоголіком.

Що стосується передачі малолітнього на виховання позивачу, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, обравши з власної ініціативи спосіб захисту не передбачений нормами Сімейного кодексу. Тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню. Крім цього, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині відмови в позові ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з огляду на таке.

Частинами 1, 3 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Підгаєцької РДА про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 вбачається, що на даний час в будинку, де проживає матір малолітнього, умови проживання для нього не створені, оскільки будинок відключений від електроенергії через неоплату, кімнати потребують косметичного ремонту. ОСОБА_3 вагітна, не працює, доходу немає, а тому захищаючи права та законні інтереси дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4, 2014 р.н., з бабою - ОСОБА_1 (а.с.236).

Колегія суддів, враховуючи вказані обставини, найкращі інтереси дитини, а також те, що на час слухання справи відповідач ОСОБА_3 народила другу дитину, відсутній у неї дохід, будинок відключений від електроенергії за борги, вважає, що рішення Підгаєцького районного суду від 8 листопада 2016 року в частині "передачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання його бабі - ОСОБА_1 та в решті позовних вимогах відмовити" слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити. Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з бабцею ОСОБА_1, за місцем її проживання в АДРЕСА_2.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Підгаєцького районного суду від 8 листопада 2016 року в частині передачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання його бабі - ОСОБА_1 та в решті позовних вимогах відмовити - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити. Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з бабцею ОСОБА_1, за місцем її проживання в АДРЕСА_2.

В решті рішення Підгаєцького районного суду від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак