АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/948/17 Головуючий 1 інст. - Чернова О.В.
Справа № 622/1240/15-ц Доповідач: Кругова С.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1

секретаря Прологаєвої А.Д.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в залі у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Золочівський районний сектор ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Золочівський районний сектор ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

В будинку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 фактично проживає без її згоди та правових підстав займаючи ввесь будинок стороння особа ОСОБА_3

Судом не враховано той факт, що до ОСОБА_3 працівниками міліції були прийняті відповідні заходи та профілактичні бесіди, після чого він перестав на деякий час вчиняти протиправні дії.

Посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, висновки суду невідповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку №5 по вул. Залізнична у с. Олександрівка Золочівського району Харківської області на підставі договору дарування від 05 грудня 2012 року (а.с.7).

З відповіді Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 25 вересня 2015 року вбачається, що у житловому будинку №5 по вул.. Залізнична у с. Олександрівка Золочівського району Харківської області зареєстровані ОСОБА_2, як власник, ОСОБА_3, зареєстрований з 30 січня 2014 року та ОСОБА_4 зареєстрована з 24 березня 2015 року (а.с.20).

Відповідно до положень ст. ст.16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог посилається саме на ст. 116 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що для застосування правил ч.1 ст.116 ЖК України необхідна наявність кількох умов, зокрема: систематичного порушення особою правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів і особа продовжує порушення правил співжиття.

Матеріали справи свідчать, що з відповідей Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області, Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області та витребуваних судом із Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області матеріалів перевірок за зверненнями ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 встановлено, що Золочівським РВ ГУМВС України в Харківській області та Золочівським ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області проводилися перевірки за заявами ОСОБА_2 щодо дій ОСОБА_3, за результатами яких 26.08.2015 року, 10.09.2015 року, 05.10.2016 року, 21.10.2015 року, 10.12.2015 року, 24.11.2015 року29.08.2015 року складені висновки, відповідно до яких фактів порушення ОСОБА_3 громадського порядку не було виявлено, будь-які заходи впливу до ОСОБА_3 не застосовувалися (а.с. 94, 95, 96, 97, 98, 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109).

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під заходами попередження або громадського впливу, про які зазначено у ч.1 ст.116 ЖК України, маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України і ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В порушення вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач після попередження його, продовжує порушувати правила співжиття чим робить неможливим проживання позивача з ним в одній квартирі.

Що стосується позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування, то відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Матеріали справи свідчать, що позов подано до суду 2 жовтня 2015 року, тоді як в судовому засіданні сама позивач пояснила, що відповідач не проживає у спірному будинку з 1 червня 2016 року і цей факт підтверджується актом (а.с.163), тобто на час звернення до суду відповідач проживав у спірному будинку і з позовом позивач звернулась до суду до спливу річного строку, що унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

ОСОБА_1