АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним свідоцтва, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,

Справа №759/3134/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2808/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 була наймачем квартири АДРЕСА_1, на ім'я якої видано ордер та укладено договір найму жилого приміщення, членом сім'ї якої він не був. Вказував, що ОСОБА_3 вселилася та зареєстровано у даній квартирі з 28 листопада 1995 року. 30 січня 1997 року до спірної квартири вселився та зареєстрував своє місце проживання позивач - ОСОБА_5. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував,що він як батько наймача вселився у спірну квартиру та набув рівного з ОСОБА_3 право користування спірною квартирою, пізніше до спірної квартири вселилися та зареєстрували своє місце проживання чоловік наймача - ОСОБА_6 та син наймача - ОСОБА_7.

Позивач зазначив, що на даний момент у спірній квартирі проживають Відповідачі, які чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, не впускають його до спірної квартири, іншого місця проживання він не має.

Крім того, вважає, що відповідно до ч. 4 статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмеження у праві користуватися жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку передбаченому законом. А тому позивач вважає, що таким чином відповідачі не мали жодного права виселяти його із спірної квартири та чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, крім того, в 2015 році ОСОБА_3 шляхом обману зняла його з реєстрації та приватизували квартиру на 3 осіб. Тому він просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно довідки форми №3 (а.с.7) позивач у справі був з 30 січня 1997 року по 10 листопада 2015 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2

Позивач за спірною адресою н проживав з 1997 року по 2015 рік, витрати по утриманню квартири та підтримання її у належному санітарно-технічному стані не ніс, до вказаних обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст. 61 ЦГП України.

Згідно ст.60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що. яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем, представником позивача не надано суду доказів, не заявлено клопотання про витребування таких доказів у порядку ч.1 ст. 137 ЦПК України, в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985року «Про деякі питання і виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, проживають з ним певний порядок користування жилим приміщенням.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що заява про зняття його з реєстраційного обліку із спірної квартири, була написана не ним, а іншою особою, або на нього здійснювався сторонній тиск щодо написання заяви.

Позивач не надав суду доказів, що йому з боку відповідача чинилися перешкоди у користування спірною квартирою за період з 1997 по 2015 роки., оскільки позивач особисто повідомив у судовому засіданні, що він не проживав у спірній квартирі з 1997 по 2015 роки, спірну квартиру не утримував, витрати не ніс, та був зареєстрований з метою постановки на квартирний облік, особи, яка потребує поліпшення житлових умов.

Позивач не надав суду доказів, а також не повідомив підстави звільнення від доказування, в чому полягає його порушене право, щодо видачі відповідачам свідоцтва про право власності.

Позивач на надав суду доказів а також не повідомив про підстави звільнення від доказування, ким він був виселений з спірної квартири, та на підставі яких належних та обґрунтованих доказів підлягає вселенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: