Справа №242/3301/16-ц
Провадження №2/242/67/17
18 травня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Донецької міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування,
Позивач 18.07.2016 р. звернувся до суду з позовом до Донецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.11.2015 р. померла бабуся ОСОБА_1 ОСОБА_3 Після її смерті залишилося спадкове майно у виді квартири №160, що розташована за адресою: Донецька область, м. Донецьк, бул.Шкільний, 6, яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06.04.1993 року №1619. Також, дана квартира на праві власності належала чоловіку ОСОБА_3 ОСОБА_4, який помер 28.01.2013 року, та її сину ОСОБА_5, який помер 25.11.2013 року. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає та позивач є єдиним спадкоємцем. 06.07.2016 року державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, який втрачено. Позивач позбавлена можливості отримати дублікат свідоцтва про право власності. Просила суд визнати за нею право власності на квартиру №160, що розташована за адресою: Донецька область, м. Донецьк, бул. Шкільний, б.6.
Позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_6, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилися, надали суду заяву, в якій просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився.
Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представників позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 17.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області 16 лютого 2016 року (актовий запис №142).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої, входить квартира №160, що розташована за адресою: Донецька область, м. Донецьк, бул. Шкільний, б.6.
Дана квартира належала ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06.04.1993 року №1619.
ОСОБА_4 помер 28.01.2013 року, про що свідчить свідоцтво про смерть І-НО №653744, виданого 28.01.2013 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області.
ОСОБА_5 помер 25.11.2013 року, про свідчить свідоцтво про смерть І-НО №731008, виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області.
Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1266 ЦК України передбачено, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини..
Як вбачається з наданих позивачем доказів ОСОБА_3 успадкувала частку квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_5, та онукою померлої ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження VIII-HO №314939, виданого 02.08.1990 р., VII-УР №0301975, виданого 12.04.1965 року.
Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її онука ОСОБА_1
ОСОБА_1, як спадкоємець за законом, звернулась до державного нотаріуса Димитрівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, але нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на квартиру.
Державним нотаріусом Димитрівської державною нотаріальною конторою за №247/01-16 від 03.04.2017 року надано інформацію, згідно якої нотаріальна контора повідомила, що після смерті ОСОБА_3, померлої 17.11.2015 року Димитрівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №30/2016 на підставі заяви ОСОБА_1. Видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: м.Донецьк, бул. ПушкінаАДРЕСА_1, та свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у Димитрівському пенсійному фонді.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом виникло право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.
Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 набула права власності на квартиру №160, що розташована за адресою: Донецька область, м. Донецьк, бул. Шкільний, б.6.
Після смерті ОСОБА_3 право власності на спадкове майно перейшло в порядку спадкування спадкоємцю за законом ОСОБА_1, яка скористалась своїм правом та звернулась своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на квартиру.
Обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, до Донецької міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 328, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст.1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 212-215, 224, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Донецької міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлої 17.11.2015 року, а саме: квартиру №160, що розташована за адресою: Донецька область, м. Донецька, бул. Шкільний, б.6, загальною площею 88,6 кв.м., житловою площею 66,40 кв.м.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Оригінал рішення знаходиться в Селидівському міському суді Донецької області.
Суддя Л.В.Пирогова