Справа № 368/376/17
провадження № 2-о/368/14/17
Рішення

Іменем України

"15" травня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Півецька сільська рада Кагарлицького району Київської області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и в:

заявник просить суд встановити факт, що вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1990 року по жовтень 1992року, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1 (на час народження Матвійчук) ОСОБА_2, народилася в місті Київ 10 червня 1970 року.

У 1983 році її забрала до себе бабуся ОСОБА_3, яка проживала в м. Бендери Молдавської PCP. Там вона закінчила восьмирічну школу та пішла навчатися до Бендерського медичного училища, яке закінчила 27 лютого 1989 року.

Під час навчання вона завжди приїжджала до своїх батьків, які на той час проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. Так під час чергових канікул вона познайомилася з ОСОБА_4, жителем сусіднього села Гребені Кагарлицького району Київської області, а 06.08.1988 року вона з ним одружилася.

Тому, після закінчення навчання в 1989 році вона приїхала в с. Гребені, де стала проживати зі своїм чоловіком у його будинку № 189 по вул. Новій, який йому щойно надав колгосп як працівнику господарства. А з 01.04.1989 року вона пішла працювати акушеркою в Стайківську дільничну лікарню, де працювала по 20.03.1992 року, що підтверджується записами у її трудовій книжці БТ-1 №3200251.

Оскільки, вона на той час була зареєстрована у м. Бендери Молдавської PCP, а постійно поживала в с. Гребені Кагарлицького району Київської області, у жовтні 1992 року вона поїхала в Молдову, де 14.10.1992 року виписалась, а 02.02.1993 року приписалась в Гребенях на підставі радянського паспорта серії ХУІ-БМ №675010, виданого відділом внутрішніх справ Бендерського міськвиконкому Молдавської PCP 02.10.1988 року.

У 1996році, коли розпочався обмін паспортів радянського зразка на український, вона здала свій паспорт для обміну на український до паспортного столу Ржищівського відділу міліції, але український паспорт так і не отримала, як її повідомили в паспортному столі, що його було втрачено.

З тих пір в різних ситуаціях вона посвідчувала свою особу з допомогою військового квитка та ідентифікаційного коду, але в 2004 році, коли народила 26.05.2004 року дочку ОСОБА_5, у Ржищівському паспортному столі їй видали тимчасове посвідчення особи громадянина України, яке потім змінювали, а вже останнє за № 136 від 25.02.2006 року було видане ВГІРФО Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області, в якому зареєстровано ї місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 (перейменована в Центральну) в с. Півці Кагарлицького району Київської області.

На даний момент вона не має паспорта, що дуже ускладнює її життя і її сім»ї, тому в лютому вона звернулася до Кагарлицького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Київській області з метою отримання паспорта громадянина України, де їй пояснили, що у неї немає документального підтвердження належності до громадянства України, як того вимагає Закон України «Про громадянство», а тому їй необхідно в судовому порядку встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1990 року і до кінця 1990 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Отже, враховуючи вищевикладене, починаючи з квітня 1989 року і по 14.10.1992 року вона нікуди не виїжджала за межі України, але це їй належить довести в судовому порядку, оскільки підтвердженням того, що вона у вказаний період постійно проживала в Україні є її трудова книжка, яка відповідно до чинного законодавства України є документом, але на підставі якої не може бути виданий паспорт громадянина України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.234 ЦПК України видом цивільного судочинства про підтвердження наявності або відсутності юридичного факту, що має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав є окреме провадження.

Відповідно до ст.256-259 ЦПК України суд розглядає справи окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення..

Тому, рішення суду про встановлення факту її постійного проживання на території України їй необхідне для отримання паспорту громадянина України в Кагарлицькому районному секторі Управління ДМС України в Київській області.

Представник заінтересованої особи в особі Півецька сільська рада Кагарлицького району Київської області в судове засідання, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд, вислухавши заявника та свідків і вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне заяву задовольнити.

Суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Заявник ОСОБА_1 не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документального підтвердження належності до громадянства України, як того вимагає Закон України «Про громадянство», а саме: факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили суду, що до 1991 року ОСОБА_1 проживала без реєстрації в с. Гребені Кагарлицького району Київської області по вул.. Нова, 189.

Відповідно до ч 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року .

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України за адресою: с. Гребені Кагарлицького району Київської області по вул.. Нова, 189.

На підставі викладеного і керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 218, 256, 274 -278 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Півецька сільська рада Кагарлицького району Київської області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України за адресою: с. Гребені Кагарлицького району Київської області по вул.. Нова, 189.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко