Апеляційний суд міста Києва
Справа № 757/2045/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2690/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

19.01.2016 позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із вимогами до відповідача ОСОБА_3 пр розірвання шлюбу, вказуючи на те, що спільне життя не склалось, подружжя не підтримує сімейних відносин та сім'я існує лише формально.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась із зустрічними вимогами до ОСОБА_4 та просила стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини, а також поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль КІА РІКАNТО , 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та відповідно визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль КІА СЕЕD, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. Зустрічні позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_4 з січня 2015 року матеріальної допомоги на утримання сина не надає, за виключенням двох місяців по 5 000грн., а також є майно придбане у шлюбі, яке підлягає поділу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, укладений 08 вересня 2006 року актовим записом №792, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва .

Зустрічні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 3000грн. щомісячно, починаючи з 22 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Поділено спільне майно подружжя наступним чином :

визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль КІА РІКАNТО , 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3;

визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль КІА СЕЕD, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1 500грн.

Не погодившись із рішенням суду в частині стягнення аліментів у твердій грошовій одиниці ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його необгрутованість. Зокрема зазначала, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, перш за все, повинно відповідати інтересам дитини, та забезпечити її більш вигідне матеріальне становище ніж у разі стягнення аліментів у частці від доходу. Однак, суд норми СК України (ст.ст.183,184) проігнорував та прийняв рішення яке, фактично суперечить інтересам дитини та повністю відповідає інтересам платника аліментів. Стягуючи тверду суму аліментів, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивач має мінливий та не постійний дохід. Оскільки згідно довідок наданих позивачем він протягом останнього року отримував значні доходи від своєї підприємницької діяльності. Просила рішення суду скасувати в частині стягнення аліментів у твердій грошовій одиниці, що становить 3000 грн. на сина та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі ј частини відповідно до позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу та поділ майна подружжя сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційним судом перевіряється законність та обгрунтованість рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п.2, ч.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 3000грн. щомісячно, починаючи з 22 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має мінливий та не постійний дохід, а стягнення аліментів у твердій сумі захистить інтереси дитини.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2006 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає із матір'ю ОСОБА_3. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірваний і рішення суду в цій частині не оскаржується.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Положенням ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статтей 183, 184 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до суду позивач пред'явила 22.06.2016. На час пред'явлення позову до суду та розгляду справи в суді відповідач працював і працює в теперішній час приватним підприємцем, про що свідчать відповідні довідки. До пред'явлення зустрічного позову про стягнення аліментів до суду , відповідач ОСОБА_4 мав щомісячний не малий дохід від підприємницької діяльності (а.с.113-114 аудиторський звіт). А після пред'явлення позову до суду доходи знизилися, але не свідчать про відсутність у відповідача роботи та заробітної плати.

Суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі не врахував, що відповідач має постійне місце роботи, заробіток та неправильно визначив аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки такі повинні бути присуджені в частці від заробітку (доходу)відповідача виходячи з норм матеріального права. До того ж, позивач просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини заробітку, а не у твердій грошовій сумі.

А тому, рішення суду в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не можна визнати законним та обгрутованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення аліментів на дитину у частці від заробітку відповідача.

Зваживши на наведене, враховуючи обставини справи, первісні вимоги позивача щодо розміру аліментів, норми права, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача слід визначити по 1/4 частині від заробітку відповідача щомісячно.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року в частині стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, проживаючого у АДРЕСА_1, фізичної особи - підприємця, зареєстрованого у Печерському районі м. Києва на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: