Справа № 199/5813/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18.04.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 11.11.2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в травні місяці 2014 року ОСОБА_2 потрапивши у важку фінансову ситуацію, не зміг оплачувати фінансовий лізинг автомобіля «Хонда Аккорд» 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, у звязку з чим запропонував чоловіку позивача, ОСОБА_3, сплатити суму кредиту за автомобіль з подальшим переоформленням автомобіля на позивача.

ЇЇ чоловік, ОСОБА_3, погодився на таку пропозицію та з 19.05.2014 року вона то її чоловік почали сплачувати фінансовий лізинг за автомобіль.

Позивач зазначає, що вони з чоловіком внесли на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс», відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення фінансового лізингу грошові кошти у сумі 27010 грн., з яких 7500,00 грн. внесла позивач ОСОБА_1, проте через певний проміжок часу автомобіль зник з автостоянки, оскільки його забрав ОСОБА_2

За поверненням грошових коштів, сплачених за договором лізингу, позивач та її чоловік звернулися до відповідача, проте, відповідач повернути грошові кошти відмовився.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів у розмірі 7500,00 грн., а також судові витрати по справі.

Позовна заява ОСОБА_3 ухвалою суду від 18.04.2017 року залишена без розгляду відповідно до вимог ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України.

Позивач в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву, в якій просила суд слухати справу у її відсутність.

Відповідач до судового засідання не зявився, матеріали справи місять його заперечення, в яких він посилався не те, що він змушений був виїхати на роботу за межі України. Перед поїздкою за межі України відповідач в усній формі домовився з позивачем про тимчасову передачу йому в оренду автомобіля «Хонда Аккорд» 2007 року випуску, д.н. АА 2495ОН, за умови, що той буде сплачувати за відповідача щомісячні лізингові платежі, так, на його думку, як лізингові платежі є фактичною оплатою оренди автомобіля, відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 6.12.2013 року між відповідачем та ТОВ «Автокредит Плюс» в письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу, згідно умов якого відповідачу було передано в лізинг автомобіль «Хонда Аккорд» 2007 року випуску. У травні місяці 2014 року відповідач, потрапивши у важку фінансову ситуацію, не зміг оплачувати фінансовий лізинг автомобіля «Хонда Аккорд» 2007 року випуску, д.н. АА 2495ОН, у звязку з чим запропонував позивачу та її чоловіку сплатити суму кредиту за автомобіль з подальшим переоформленням автомобіля на чоловіка позивача, у звязку з чим передав чоловіку позивача технічний паспорт на автомобіль, один примірник ключів від автомобіля, також реквізити банку щодо сплати лізингового платежу, а також передав вказаний вище автомобіль.

Позивач та її чоловік погодились на таку пропозицію та з 19.05.2014 року разом почали сплачувати фінансовий лізинг за автомобіль. Згідно квитанцій про оплату, позивач та її чоловік внесли грошові кошти на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» за фінансовий лізинг автомобіля «Хонда Акорд» усього на суму 27 010,00 грн., з яких: 7 500, 00 грн. внесла позивач ОСОБА_1

Згідно із до ч. 1 ч.2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобовязанні може бути змінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Статтями 513, 521 ЦК України передбачена форма правочину щодо заміни боржника у зобовязанні, а саме правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання.

Таким чином, судом встановлено, що фактично у правовідносинах, які склалися між сторонами, відбулась заміна боржника у зобовязанні, проте, вимоги закону щодо згоди кредитора на таку зміну, а також щодо форми такого правочину, дотримані сторонами не були.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається.

Оскільки, правочин щодо заміни боржника у зобовязанні відбувся в супереч вищевказаним нормам ЦПК України, віє є недійсним.

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Оскільки позивачем ставляться вимоги про стягнення грошової суми як виконання зобовязання за договором, а недійсний правочин не створює наслідків виконання зобовязань за таким договором, таким чином позивачем обраний не той спосіб захисту цивільних прав, тому у позовних вимогах необхідно відмовити. При цьому позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовною заявою про застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України.

Також суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача, оскільки у разі укладення між сторонами договору оренди автомобіля, такий договір також є нікчемним з огляду на вимоги ст.ст. 220 ч.1, 799 ч.2 ЦК України.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 77, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203,215,513,520,521,806 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги.

Суддя