Справа № 302/235/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргами представника Сокуренко Н.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 3336,83 дол.США, що за курсом 25,15 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2016 р. складає 83921,37 грн. за кредитним договором № МКМWАК 14900359 від 06.08.2008 р.

Позовні вимоги представником позивача вмотивовано наступним. Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № МКМWАК 14900359 від 06.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 15740,65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.08.2013 року. Відповідач належно умови кредитного договору не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 29.01.2016 р. має заборгованість - 3336,83 доларів США, яка складається з: 989,74 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2178,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 9,94 дол. США - штраф (фіксована частина); 158,42 - дол. США - штраф (процентна складова). Відповідач добровільно погашати заборгованість по кредитним зобов'язанням відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Міжгірського районного суду від 07 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 21523,87 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Сокуренко Н.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу на рішення, якою просить змінити рішення суду першої інстанції,а саме скасувавши його в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також, апеляційну скаргу на рішення Міжгірського районного суду від 07 вересня 2016 року подав ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2, в якій просив скасувати рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МКМWAK14900359, згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 15740,65 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.08.2013 року.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначав, що ОСОБА_4 не виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 29.01.16 складає 3 336,83 долари США, з яких 989,74 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 178,73 долари США - пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, 9,94 долари США - штраф (фіксована частина) і 158,42 долари США - штраф (процентна складова).

Дане рішення в частині задоволення позову суд мотивував тим, що відповідач не довів суду, що не допускав прострочення по сплаті процентів за кредитом. Натомість з письмового розрахунку заборгованості за Кредитним договором слідує, що відповідач несвоєчасно (з порушенням графіку) сплачував платежі за процентами і комісійну винагороду позивачу. Проте, оскільки рішенням суду по іншій справі позивачу відмовлено у задоволення його позову про стягнення вказаної заборгованості за період з 08.08.08 по 25.09.14 з підстав недоведеності цього позову, судом у даній справі стягнено таку заборгованість за період з 25.09.14 по 29.01.16.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це не оспорюється сторонами, факти укладення Кредитного договору та дострокове погашення Відповідачем тіла кредиту і відсотків за користування ним.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач не покликався на умови Кредитного договору чи приписи законодавства, які б передбачали сплату Відповідачем комісії за користування кредитом за цим Договором, а обґрунтовував пред'явлені вимоги виключно загальними положеннями законодавства щодо належного виконання договірних зобов'язань.

Оскаржуване рішення суду також не містить посилань на умови, з яких би випливав обов'язок відповідача сплачувати Банку комісію.

Доводи апелянта Банку про те, що заборгованість за кредитним договором по даній справі - це є фактично винагорода за резервування коштів, не можуть бути взяті до уваги як такі, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не грунтуються на матеріалах справи. Даний термін з'явився тільки в засіданні апеляційної інстанції.

Суд може вирішувати справу тільки в межах заявлених позовних вимог.

У своєму рішенні суд першої інстанції послався на інше рішення в цивільній справі №302/1545/14-ц, яким позивачеві вже було відмовлено у задоволенні його вимоги про стягнення комісії. Таке рішення мотивоване, зокрема, тим, що за змістом Кредитного договору не передбачено обов'язку сплачувати відповідачем Банку такого виду зобов'язання як комісія.

Тому, з урахуванням положень ч.3 ст.61 ЦПК України, суд першої інстанції при новому вирішенні спірних правовідносин повинен був врахувати такі висновки суду та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості зі сплати комісії.

Необґрунтованість вимог Банку підтверджена також відсутністю у матеріалах справи належного розрахунку неустойки, оскільки наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить сум, з яких здійснюється нарахування пені та дат і сум сплачених відповідачем коштів.

Позивачем не вказано правові підстави для врахування у загальну суму заборгованості штрафів та конкретних порушень, за які ці штрафи нараховано.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач несвоєчасно (з порушенням графіку) сплачував платежі за процентами і комісійну винагороду, не відповідають дійсності і належними доказами не доведені.

Такі висновки суду суперечать також висновкам апеляційного суду Закарпатської області, викладеним в його ухвалі від 24.09.15 у справі №302/1545/14-ц (а.с.68-73), відповідно до яких, з поданих відповідачем до суду платіжних квитанцій - оригіналів, вбачається, що місячні платежі в рахунок погашення кредиту ним вносилися в більшому розмірі ніж це було передбачено кредитним договором, а останній платіж внесено 6 квітня 2010 року у розмірі 1 450,00 доларів США, тобто кредит погашено достроково і заборгованості по тілу кредита і відсоткам за користування кредитними коштами немає, що не заперечується позивачем.

З наданого Банком розрахунку слідує, що нарахування неустойки і комісії здійснені після сплати ОСОБА_4 останнього платежу і припинення надання позивачем будь-яких банківських послуг відповідачу.

У матеріалах справи відсутній належний розрахунок заявлених до стягнення сум, що свідчить про недоведеність позовних вимог і неможливість їх задоволення судом.

Зі змісту ст. 534 ЦК України слідує, що черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням встановлюється договором.

За пунктом 4.7. Кредитного договору кошти, отримані банком від позичальника відповідача) для погашення заборгованості, направляються для її погашення в такій -заборговості, згідно з якою спочатку погашається неустойка, потім - винагороди банку, -проценти за користування коштами, а вже наприкінці - тіло кредиту.

Отже, повне погашення процентів за користування кредитом та тіла кредиту у даному випадку неможливе без повного погашення неустойки відповідачем.

Згаданим вище судовим рішенням встановлено, і самим позивачем не заперечується, що відповідач повністю сплатив тіло кредиту та проценти за користування ним.

Тому, нарахування позивачем будь-якої неустойки за вказаних обставин суперечить умовам Кредитного договору та додатково свідчить про безпідставність позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Сокуренко Н.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 07 вересня 2016 року скасувати, ухваливши по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді