Справа № 465/7649/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/507/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивачки ОСОБА_2, представника ПАТ «Дельта-Банк» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», з участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право вкладника за договором №004-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на вклад в сумі 5000,00 (п'ять тисяч доларів США, 00 центів).

Визнано за вкладником ОСОБА_4 право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч доларів США, 00 центів) за договором №004-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Стягнуто з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» 1102,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржила представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що кошти на рахунок, відкритий на ім»я позивачки надійшли внаслідок розбивки великого вкладу іншого клієнта банку з метою створення в майбутньому штучного зобов»язання ФГВФО на відшкодування грошових коштів за рахунок держави. Вказане підтверджується копією платіжного доручення від 24.02.2015 року про переказ коштів. Стверджує, що відповідно до вимог ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору вважається додержанною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту. У разі недодержавння письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Крім цього, відповідно до п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третіх осіб не допускається. Суд не звернув увагу на п.1.8 договору, який містить вимогу, що зарахування вкладу здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в ОСОБА_5 або готівкою через кассу. Відтак, враховуючи дані вимоги, договір вкладу позивачки правомірно визнаний нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки кошти на її рахунок вносилися третіми особами, що є порушенням умов Договору, чого суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував. Крім цього, зазначає, що позивач не надала суду підтвердження про внесення вкладу нею особисто, а третьою особою ОСОБА_6, яка здійснила переказ коштів на рахунок позивачки заявлена кредиторська вимога до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк», отже кошти фактично належать і належали не позивачці, а третій особі, яка здійснювала переказ. Також звертає увагу, що в межах України заборонений переказ коштів в іноземній валюті з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої фізичної особи, що теж є підтвердженням протиправності вказаної оперції. Стверджує, що позивач не довела суду факту порушення особисто її прав, оскільки не надала суду підтвердження, що кошти по договору вносилися нею особисто, як передбачено умовами договору, а тому підстав для задоволення позову у суду не було. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача ПАТ «Дельта-Банк» ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_2, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 23 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 004-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США 5000,00 (п»ять тисяч доларів США,00 центів).

Згідно з Договором банк прийняв на вкладний рахунок позивача грошові кошти (строковий вклад) в сумі 5 000,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 46307209 від 23.02.2015 року на строк до 25 березня 2015 року включно з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 5,5 % річних. Відповідно до п.п.1.5, 1.10 Договору ПАТ «Дельта Банк» зобов»язаний був повернути позивачці вклад та виплатити відсотки в кінці строку дії Договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в останній день строку дії Вкладу.

Встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім»я позивачки ОСОБА_4 надійшли внаслідок дроблення (розбивки) великого вкладу іншого клієнта ОСОБА_6 з метою створення в майбутньому штучного зобов»язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування грошових коштів за рахунок держави .

Згідно статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержанною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (далі Правила) затверджених ОСОБА_7 директорів АТ «Дельта-Банк» протоколом №14 від 20 березня 2013 року (з відповідними змінами) зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що укладений 23.02.2015 року позивачкою ОСОБА_4 Договір № 004-13049-230215 строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» в доларах США, зокрема, п.1.8 містить умову, що зарахування Вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в ОСОБА_5, або готівкою через касу ОСОБА_5.

Згідно матеріалів справи та пояснень сторін кошти вносилися третіми особами, що є порушенням умов Договору та Правил.

Порядок залучення вкладів банками України від фізичних осіб врегульовані Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління НБУ від 01.06.2011 р. № 174 та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджених постановою правління НБУ від 12.11.2003р. № 492. Згідно п.10.1 Інструкції №492 зазначено, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішнім положенням банку.

Позивачкою ОСОБА_4В підтвердження про внесення нею особисто вкладу не надано, а третьою особою ОСОБА_6, яка здійснювала переказ коштів на рахунок позивачки, заявлена до Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» кредиторська вимога.

Згідно постанови правління НБУ від 16.09.2013 року № 365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» заборонений переказ коштів в іноземній валюті в межах України з рахунку в іноземній валюті однієї фізичної особи на рахунок в іноземній валюті іншої фізичної особи, чого судом першої інстанції враховано не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, судом не дано оцінки обставинам, які склалися в ПАТ «Дельта-Банк». Зокрема, 02 березня 2015 року на підставі постанови правління НБУ №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 02 березня 2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації У ПАТ «Дельта-Банк» згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта-Банк». Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» призначено ОСОБА_8

ОСОБА_7 виконавчої дирекції ФГВФО №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців: з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, а надалі продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою НБУ №664 від 02.10.2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк».

За таких обставин, починаючи з 03 березня 2015 року Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичих осіб», який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Тобто, для правовідносин, що виникають під час здійснення Тимчасової адміністрації, а в подальшому і ліквідації, у ОСОБА_5 пріорітетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».( надалі Закон).

Комісією з перевірки правочинів ( договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями та на підставі ч.3 ст.38 Закону встановлено, що Договір № 004-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний «, укладений між ОСОБА_4. М.В. та ПАТ «Дельта Банк» є нікчемним, однак суд першої інстанції не дав цьому факту належної правової оцінки.

Судом першої інстанції не враховано, що зазначені операції із перерахуванням грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в ОСОБА_5 в період дії Постанови НБУ №692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» ( надалі Постанова).

Відповідно до зазначеної постанови було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта_Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, ОСОБА_5 було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Незважаючи на заборону, АТ «Дельта Банк» був укладений депозитний договір з позивачем та проведено операцію за результатами якої збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, що є порушенням Постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», яка обов»язкова до виконання діючого законодавства у сфері банківської діяльності. В подальшому постановою НБУ №150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесене до категорії неплатоспроможних, що підтверджує законність прийнятих обмежень відносно ОСОБА_5 постановою від 30.10.2014 року. Отже, укладення між ОСОБА_5 та фізичними особами договорів банківського вкладу за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами ОСОБА_5 та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання ОСОБА_5 кредиторам-фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб.

Повідомленням № 8821/3117 від 23.09.2015 року позивачку повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 004-13049-230215 від 23.02.2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_4 згідно пункту 7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» . Звернуто увагу на тому, що відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. ( а.с.96).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Зокрема, законодавство передбачає можливість визнання деяких нікчемних правочинів дійсними (ч.2 ст. 218, ч.2 ст.219, ч.2 ст. 220, ч.2 ст. 224) за підставами визначеними ЦК України.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у зв»язку з недодержанням вимог Закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статями 218 та 220 ЦК України.

Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені у зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам закону - спосіб захисту щодо визнання права вкладника між нею та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу не передбачений ст.ст.16, 215 ЦК України.

У зв»язку з цим, суд першої інстанції задовольняючи позов, дійшов помилкового висновку, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задоволив такі.

Згідно статті 309 ч.1 п.4 ЦК України підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позову про стягнення банківського вкладу.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати по справі в розмірі 1212,64 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_9