АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

встановила:

у жовтні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та стягнення з неї судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є власником особового рахунку вказаної квартири, в якій разом з ним зареєстровані та проживають члени його сім'ї: дружина ОСОБА_4 з 27 листопада 2001р.та донька ОСОБА_5 з 20 січня 2004 р. Окрім них у квартирі зареєстрована відповідач, яка є його рідною сестрою.

Позивач зазначав, що спірна квартира була надана його матері ОСОБА_6 на підставі рішення №161 п. 47 виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів від 13 липня 1988 р.

Позивач стверджував, що відповідач набула право користування жилим приміщенням з 2 листопада 1993р., однак з вересня 2013 року без поважних причин у квартирі не проживає, витрат на оплату комунальних послуг не несе, тому відповідно до ст. 71 ЖК УРСР втратила право на користування нею.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2 березня 2016р. позов задоволено.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016р. заочне рішення суду від 2 березня 2016р. скасовано та призначено новий судовий розгляд.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Справа № 760/19126/15-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/4076/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим сторонами доказам, так як відповідач не проживає у квартирі з осені 2013 року, забрала всі свої речі з квартири, не несе витрати по сплаті комунальних послуг.

- 2 -

Також представник позивача вважає, що відповідачем не надано доказів того, що їй чинилися перешкоди у проживанні у квартирі, або на неї чинився психічний, фізичний або економічний тиск, не доведено факту заміни замків, наявності у квартирі її речей та її намагання потрапити до квартири.

Крім того, представник позивача ставить під сумнів покази свідків з боку відповідача, які без належного обґрунтування прийняті судом на перевагу показам свідків з боку позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення відповідача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до ордеру НОМЕР_1 від 14 липня 1988р. була надана ОСОБА_9 на сім'ю з чотирьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_10, син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_11

На час звернення до суду з даним позовом у квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, позивач по справі, ОСОБА_3, відповідач по справі, ОСОБА_4, третя особа, неповнолітня ОСОБА_5, дочка позивача та третьої особи, що підтверджується довідкою по формі № 3 Житлово-експлуатаційної дільниці № 901 м. Києва від 19 жовтня 2015р.

Квартира складається з двох суміжних кімнат, житловою площею 28кв.м., не приватизована і є комунальною власністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, що неуможливлює проживання відповідача у спірній квартирі, а тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 цієї статті передбачено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися неприязнені стосунки, на підставі чого між ними виникали спори та конфлікти, у тому числі і з приводу користування спірною квартирою, так як позивач заперечував проти відвідування відповідача її знайомими та теперішнім чоловіком.

Вказані обставини підтверджені неодноразовими зверненнями відповідача до правоохоронних органів протягом 2013-2015рр.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилалася на неможливість проживання у спірній квартирі, кімнати в якій є прохідними і їй для користування була виділена прохідна кімната, а позивач зніс перегородку, яка була нею влаштована для

- 3 -

ізольованого та комфортнішого життя.

Зазначені обставини не заперечувалися позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції та підтверджені письмовими поясненнями позивача, наданими суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про ненадання відповідачем суду доказів того, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, не відповідають наявним матеріалам справи та поясненням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які підтвердили, що у серпні 2015р. відповідач не мала можливості потрапити до квартири у зв'язку із заміною замків на дверях, з приводу чого були викликані працівники поліції.

Крім того, основною причиною не проживання у квартирі, відповідач зазначає саме неможливість проживання у квартирі та користування нею, враховуючи конфліктні відносини з позивачем.

Твердження позивача про те, що відповідач не несе витрат по утриманню житла та сплаті комунальних послуг, не можуть бути підставою для визнання відповідачем такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, так як це не передбачено нормами житлового права. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості захистити свої порушені права, звернувшись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача сплачених ним за відповідача витрат по утриманню житла та комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки актам про не проживання відповідача у квартирі та поясненням свідка ОСОБА_14, яка підтвердила не проживання відповідача у квартирі, колегія суддів вважає безпідставними, так як судом була надана оцінка всім доказам, наданим сторонами.

Однак, під час судового розгляду було встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі через конфліктну ситуацію з позивачем та неможливістю користування у зв'язку із цим квартирою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: