Провадження № 2/761/819/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, 3-тя особа - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права власності за набувальною давністю, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на дві кімнати, загальною площею 27,0 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордеру № 17364 від 11.04.1995 року ОСОБА_1 на період роботи як майстру технічної дільниці Управління житлового господарства Шевченківського району міста Києва була надана квартира АДРЕСА_1. 24.12.1996 року позивача було звільнено з займаної посади про що свідчить запис у трудовій книжці. Будь-яких інших жилих приміщень та квартир з державного житлового фонду позивач не отримував, приватизованого житла не має. Після звільнення позивач продовжує проживати, добросовісно та відкрито користуватись даним майном, доглядати за квартирою та утримувати її в належному стані, сплачує комунальні платежі. Враховуючи, що позивач відкрито та безперервно володіє спірним житлом на протязі більш, ніж п'ятнадцять років, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовну заяву у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі ордеру № 17364 від 11.04.1995 року ОСОБА_1 на період роботи, як майстру технічної дільниці Управління житлового господарства Шевченківського району міста Києва, була надана квартира АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно Довідки Київської квартирно-експлуатаційної частини району № 18 від 14.02.1994 року ОСОБА_1 за період служби з 19.12.1992 року по 12.02.1994 року житловою площею в м. Києві не забезпечувався (а.с. 10).

24.12.1996 року позивача було звільнено з займаної посади, про що свідчить запис у трудовій книжці (а.с. 13-14).

Після звільнення із займаної посади ОСОБА_1 продовжував проживати у спірному житловому приміщенні, при цьому останнім укладено ряд договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення фізичним особам (власникам (наймачам) житлових приміщень) та про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій з постачальниками зазначених послуг (а.с. 16-18).

Позивачем сплачувались комунальні платежі вчасно та у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями та листом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства (а.с. 15, 19-37).

Позивач вважає, що оскільки він добросовісно заволодів майном, продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше, ніж п'ятнадцять років, то має право набути право власності на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Згідно з ч. З ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (пункт 4 статті 344 ЦК України).

Відповідно до статті 124 Житлового кодексу Української PCP робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Позивач не заперечує, що йому відомо про те, що будинок, в якому знаходиться спірне приміщення, перебуває в комунальній власності та належить громаді м. Києва.

Крім того, відносно набуття права користування та права власності на житло комунальної власності чинне законодавство містить ряд спеціальних норм, які обмежують такі підстави.

Так, згідно з статтями 41, 93 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної і комунальної власності відповідно до закону; виключно законами визначається правовий режим права власності.

Статтями 5, 9, 15, 51 Житлового кодексу України передбачено, що до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу відносять питання надання громадянам у користування жилих приміщень комунальної власності територіальної громади, а також набуття на них права власності шляхом його подальшої приватизації.

Таким чином, достовірно знаючи про належність до комунальної власності територіальної громади м. Києва спірного нерухомого майна - житлового приміщення, до якого позивач вселився і яким він користувався без законних підстав, останній повинен був усвідомлювати неправомірність свого володіння ним, що свідчить про недобросовісність такого володіння.

Окрім того, умова щодо добросовісного володіння Позивачем не доведена, адже, згідно матеріалів доданих до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 володіє квартирою АДРЕСА_1, як такою яка надана йому, як службове житло, на період роботи майстра технічної дільниці Управління житлового господарства Шевченківського району міста Києва.

В пункті 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (безтитульність володіння).

Враховуючи, що позивачу спірна квартира була надана, як службове житло, на період роботи, підстави для визнання за ними права власності на зазначене житлове приміщення за набувальною давністю відсутні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 41, 93 Конституції України, ст.344 ЦК України, ст.ст. 5, 9, 15, 51 Житлового кодексу України, ст. ст.10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, 3-тя особа - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: