Єдиний унікальний номер 242/4159/16-ц Номер провадження 22-ц/775/637/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Азевич В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Екран-Сервіс», про визнання правочинів недійсними, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в серпні 2016 року зверну+ +- '-+ся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування позову зазначав, що 25.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 була підписана анкета № 006-Р/041323 за умовами якої відповідач акцептував та приєднався до публічної пропозиції АТ «Банк «Фінанси та кредит» на укладення Договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток. За умовами даного договору Банк відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та видав платіжну карту Visa Classic Debit. На рахунок відповідача від юридичної особи ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» були зараховані кошти на загальну суму 200 000,00 грн., а саме: 13.03.2015 року - 80 000,00 грн., 19.03.2015 року -70 000,00 грн., 27.03.2015 року - 50 000,00 грн..

Також на карткові поточні рахунки у Банку, що належать іншим фізичним особам, які не приймають участь у даній справі, були перераховані аналогічні грошові суми, загальний розмір яких не перевищує максимальної суми відшкодування вкладу, гарантованої державою (у розмірі 200 000,00 грн., що встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), з метою подальшого отримання зазначеними фізичними особами як вкладниками, сум грошових коштів, що нібито належать цим фізичним особам, в межах сум гарантованого відшкодування від держави в особі Фонду. Згідно постанови НБУ від 19.01.2015 року № 34/БТ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів. Даною постановою було запроваджено обмеження в діяльності банку, а саме: постановлено не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Постановою НБУ від 16.07.2015 року № 463/БТ строк віднесення банку до категорії проблемних продовжено на 30 днів. Згідно листа НБУ від 02.06.2016 року № 18-005/47023/БТ банк отримав Постанову № 34/БТ 19 січня 2015 року, а Постанову № 463/БТ - 20 липня 2015 року. Тобто, у період з 20.01.2015 року по 18.08.2015 року банку було заборонено переказ та зарахування коштів на рахунки фізичних осіб, оскільки такі операції згідно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» збільшують гарантовану суму відшкодувань Фондом. Крім того, зазначив, що підстави переказу (рух коштів) є помилковим, оскільки 19.12.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (змінено назву на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі філії «Донецьке РУ» та ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» укладено Договір № 97369 відповідно до умов якого для зазначеного клієнту було відкрито поточний рахунок № 9980. У подальшому згідно рішення Наглядової Ради АТ «Банк «Фінанси та Кредит» діяльність філії «Донецьке РУ» припинено. Вказаний рахунок ТОВ «ВКФ «Екран-сервіс» № 9980 було закрито та відкрито інший рахунок № 2600.6.026243301. При цьому договір на розрахунково-касове обслуговування рахунку № 2600.6.026243301 не укладався, зміни до існуючого договору не вносились, таким чином підстави для обслуговування вищевказаного рахунку відсутні. Банком неправомірно, без законних підстав було здійснено переказ коштів з рахунку для обслуговування ТОВ «ВКФ «Екран-сервіс» № 2600.6.026243301 на зазначений транзитний рахунок банка № 2980, а у подальшому з вищевказаного рахунку було здійснено переказ коштів, які зараховано на картковий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1. З цих підстав просив суд визнати недійсними перекази на загальну суму 200 000 грн. з транзитного рахунку банку № 2980 здійсненні Банком на підставі платіжних доручень платника ТОВ «ВКФ «Екран-сервіс» щодо перерахування коштів отримувачу ОСОБА_2 на платіжну картку Viza на її рахунок № НОМЕР_1 за призначенням: надання безвідсоткової позики, дог. 060 від 06.03.2015 року.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 січня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

На вказане рішення позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що слід визнати недійсними перекази з транзитного рахунку банку № 2980 та зарахування на картковий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 13.03.2015 року - 80 000 грн., 19.03.2015 року - 70000 грн., 27.03.2015 року - 50 000 грн., оскільки зміст цих правочинів (їх частини) суперечить інтересам держави та суспільства, та вимогам ст. 13 ЦК України, ст. ст. 55, 56, частини 6 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 1.3, п. 3.5, п. 7.11 Положення «Про застосування Національним Банком України заходів впливу», та вимогам вищевказаних Постанов Правління НБУ.

Сторони, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.12.2007 року між філією «Донецьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» було укладено договір № 97369 на розрахунково-касове обслуговування та відкрито поточний рахунок у національній валюті № 9980.

Листом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 885 від 07.06.2016 року повідомлено, що у зв'язку з припиненням діяльності філії «Донецьке РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ініціативи банку було змінено рахунки клієнтів. Зокрема, ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» було закрито рахунок № 9980 та відкрито рахунок № 2600.6.026243301, тому заява на відкриття цього рахунку Банку не подавалась, договір на розрахунково-касове обслуговування рахунків 2600.6.026243301 не укладався.

25.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 була підписана анкета № 006-Р/041323 за умовами якої остання акцептувала та приєдналася до публічної пропозиції АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на укладення Договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток. За умовами даного договору банк відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та видав платіжну карту Visa Classic Debit.

На вказаний рахунок ОСОБА_2 з транзитного рахунку банку № 2980 декількома переказами були зараховані кошти на загальну суму 200 000,00 грн., а саме: 13.03.2015 року - 80 000,00 грн., 19.03.2015 року - 70 000,00 грн., 27.03.2015 року - 50 000,00 грн. від юридичної особи ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» за призначенням: надання безвідсоткової позики, дог. 060 від 06.03.2015 року.

Згідно постанови НБУ від 19.01.2015 року № 34/БТ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в діяльності Банку, а саме: постановлено не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до постанови НБУ від 16.07.2015 року № 463/БТ строк віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії проблемних продовжено на 30 днів.

Згідно листа НБУ від 02.06.2016 року № 18-005/47023/БТ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримав Постанову № 34/БТ 19 січня 2015 року, а Постанову № 463/БТ 20 липня 2015 року.

17.09.2015 постановою Правління Національного банку України № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 року прийнято рішення за № 171 про запровадження строком на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року тимчасової адміністрації. Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 17.12.2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18.12.2015 р. прийнято рішення № 230 про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства та не підтверджені матеріалами справи, а позивачем не доведено порушення його прав чи інтересів діями відповідача.

Суд виходив з того, що здійснивши розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнтів та помилково ототожнивши його із поняттям «правочин» у розумінні ст. 202 ЦК України, позивач обрав невірний спосіб захисту цивільного права, звернувшись до суду з позовом про визнання правочинів недійсними. Перерахування коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» здійснено на підставі договору між даною юридичною особою та ОСОБА_2, про що підприємством було зазначено у платіжних дорученнях, наданих ним банку. Тобто, банк, виконуючи волю клієнта, перерахувавши грошові кошти з його поточного рахунку на власний транзитний рахунок і далі на картковий рахунок відповідача, не вчиняв правочинів, а здійснював розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до укладеного договору.

Здійснюючи перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на картковий рахунок відповідача, позивач діяв відповідно до наданого юридичною особою платіжного доручення, з якого слідує, що сума грошових коштів, яка була перерахована, а також отримувач платежу ідентичні із тими, кому та в яких розмірах фактично здійснено перерахування грошових коштів, тому суд вважав, що будь-яка помилка зі сторони банку в здійсненому переказі коштів відсутня.

Суд вважав безпідставними доводи позивача щодо помилковості грошових переказів, оскільки, згідно з нормами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», обов'язковою умовою помилкового переказу є списання певної суми коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача. Тоді як, з наданих позивачем доказів та копій платіжних доручень, наданими Банком в якості доказів у справі, ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» є належним платником, а ОСОБА_2 належним отримувачем, а перерахування коштів відповідає дійсним намірам сторін.

Суд також вважав необґрунтованими доводи позивача про відсутність підстав для обслуговування банком рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» № 2600.6.026243301, з якого даним підприємством було перераховано кошти на картковий рахунок ОСОБА_2, оскільки у договорі на розрахунково-касове обслуговування, укладеному між ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказано рахунок № 9980, який в подальшому Банком було закрито і відкрито новий рахунок № 2600.6.026243301, без підписання при цьому нового договору чи внесення змін до старого.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, до них суд дійшов з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно позовній заяві предметом позову по цій справі є визнання недійсними грошових переказів, що були здійснені банком, а саме банківська операція по перерахуванню грошових коштів з рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на рахунок фізичної особи ОСОБА_2

Як передбачено частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 26 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Проте позивачем позовні вимоги про визнання грошових переказів (правочинів, як зазначив Банк) заявлені лише до ОСОБА_2

В пункті 3 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

У даному випадку позовні вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий, оскільки насамперед вони стосуються грошових коштів підприємства, а рішення в справі безпосередньо стосується його прав або обов'язків.

ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» не були надані суду дані на підтвердження правомірності переказу грошових коштів на рахунок відповідача, а судом не з'ясовано, чи порушені при цьому права Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Тому ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» підлягало залученню до участі у справі у якості відповідача.

Вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що судом було допущене порушення норм процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з іншої підстави.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п. 4, 314 ч. 2, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 січня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Екран-Сервіс», про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

В.М. Новосядла