Справа № 522/3619/17
Провадження № 2/522/6094/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.

при секретарі Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме просив визнати за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову відзначив, що з 1989 року його мати ОСОБА_3 (прізвище до шлюбу ОСОБА_4) та її чоловік ОСОБА_5 (свідоцтво про укладення шлюбу І-ЖД № 493431 від 23.08.1980) проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана квартира належала їм на праві спільної часткової приватної власності (в рівних частках кожному) на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1995.

22 грудня 1995 року померла мати позивача ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4), а 13 лютого 2000 року помер ОСОБА_5.

Те, що ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4) є рідною матірю позивача ОСОБА_1, підтверджується Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1479/15-ц від 12.11.2015.

На момент смерті ОСОБА_5, позивач протягом 2 (двох) років, з 1998 року вже проживав із ним однією родиною, здійснював за ним постійний догляд, всіляко йому допомагав.

Після смерті власників квартири АДРЕСА_2 відкрилася спадщина: 22.12.1995 після смерті ОСОБА_3; 13.02.2000 після смерті ОСОБА_5.

У визначений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавців позивач не звернувся до державної нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину, як передбачав діючий на той час Цивільний кодекс УРСР від 1963 року статті 560, 561.

Однак, на підтвердження своїх вимог позивач зазначив, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном спадкодавця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, доказами зазначив показання свідків сусідів та родичів; довідка про склад сімї за формою № 1 від 20.02.2017 № 5679; довідка від 20.02.2017 № 5681; довідка від 20.02.2017 № 5680.

Ткож, позивач у своєму позові вказав, що наразі у вказаній квартирі проживає його син, ОСОБА_2, з дружиною та двома синами.

Позивач просив суд, враховуючи викладене та відповідно до ст. 548, ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, ОСОБА_6 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ на спадкування», на основі ст. 3, ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування, а саме квартиру АДРЕСА_2.

Також, до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України редакції 2003 року.

На підтвердження своїх вимог відповідач ОСОБА_2 вказав, що він з 2000 року постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за життя його бабусі ОСОБА_3 (прізвище до шлюбу ОСОБА_4) належала на праві приватної власності їй та її чоловіку ОСОБА_5 в рівній частки кожному (свідоцтво про право власності на житло від 13.09.1995). Протягом їх життя він разом із батьком ОСОБА_1 (позивач) здійснював догляд за ними, допомагав ліками та продуктами. ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4) померла 22 грудня 1995 року, а ОСОБА_5 помер 13 лютого 2000 року.

Будь-яких інших спадкоємців в них не залишилось. ОСОБА_2 вказав, що зазначена квартира по теперішній час не має оформлених документів на право власності.

ОСОБА_2 вказав, що за згодою свого батька, він у 2000 році повністю вселився у квартиру його бабусі (матері позивача, факт родинних відносин яких встановлений Приморським судом м.Одеси Рішенням по справі № 522/1479/15-ц від 12.11.2015 р.). З того часу відповідач постійно проживає у цій квартирі разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу Гунява) ОСОБА_7. У січні 2003 року у них народилися сини-блізнюки ОСОБА_5 та Андрій, які із самого народження та по теперішній час також проживають з ними у цій квартирі.

Відповідач зазначив, що на момент подачі зустрічного позову він та його сімя більше сімнадцяти років безперервно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно сплачують комунальні послуги, роблять поточний та капітальний ремонт, утримують квартиру у належному стані, - тобто добросовісно та відкрито володіють нерухомим майном більше десяти років. За вказаною адресою до них приходять лікарі із поліклінік, родичі та друзі, надходить поштова кореспонденція.

Також позивач ОСОБА_2 вказав, що він має на руках оригінали документів про право власності померлих бабусі та її чоловіка на вищевказану квартиру, що додатково підтверджує той факт, що він володіє вказаною нерухомістю добросовісно.

Сторони в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, свої вимоги підтримали та не заперечували проти задоволення вимог опонента.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

При цьому суд виходить з наступного.

Мати ОСОБА_1 ОСОБА_3 (прізвище до шлюбу ОСОБА_4) та її чоловік ОСОБА_5 (свідоцтво про укладення шлюбу І-ЖД № 493431 від 23.08.1980) з 1989 року проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана квартира належала їм на праві спільної часткової приватної власності (в рівних частках кожному) на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1995.

22 грудня 1995 року померла мати позивача ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4), а 13 лютого 2000 року помер ОСОБА_5.

Після смерті власників квартири АДРЕСА_2 відкрилася спадщина: 22.12.1995 після смерті ОСОБА_3 на ? частки, спадкоємці ОСОБА_5 (чоловік) та ОСОБА_1 (син); 13.02.2000 після смерті ОСОБА_5 на ? частку.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4) є рідною матірю позивача ОСОБА_1, підтверджується Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1479/15-ц від 12.11.2015.

Судом також встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5, позивач протягом 2 (двох) років, з 1998 року вже проживав із ним однією родиною, здійснював за ним постійний догляд, всіляко йому допомагав.

У визначений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавців позивач не звернувся до державної нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину, як передбачав діючий на той час Цивільний кодекс УРСР від 1963 року статті 560, 561.

Проте згідно з положеннями ст. 548 та ст. 549 ЦК УРСР від 1963 р. «для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв…Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини», та «визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.»

ОСОБА_8 ОСОБА_6 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ на спадкування» «якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину».

У звязку із тим, що позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері на половину її частки, суд вважає, що згідно ст.ст. 548 та 549 ЦК УРСР від 1963 р., позивач після спливу встановленого законодавством шестимісячного терміну (з 23.06.1996 року), став власником ? квартири АДРЕСА_1.

Проте позивач звернувся до суду із заявою про визнання за ним права власності на всю квартиру АДРЕСА_1, в звязку з цим, його позов підлягає задоволенню частково, у розмірі ? квартири АДРЕСА_1.

Також, судом встановлено, що наразі у вказаній квартирі проживає син позивача - ОСОБА_2, з дружиною та двома синами.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2000 року (більше 17 років) постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за життя його бабусі ОСОБА_3 (прізвище до шлюбу ОСОБА_4) належала на праві приватної власності їй та її чоловіку ОСОБА_5 в рівній частки кожному (свідоцтво про право власності на житло від 13.09.1995). Протягом їх життя він разом із батьком ОСОБА_1 (позивач) здійснював догляд за ними, допомагав ліками та продуктами. ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_4) померла 22 грудня 1995 року, а ОСОБА_5 помер 13 лютого 2000 року.

Будь-яких інших спадкоємців в них не залишилось. Наразі, зазначена квартира по теперішній час не має оформлених документів на право власності.

Судом встановлено, що відповідач за згодою свого батька, починаючи з 2000 року повністю вселився у квартиру його бабусі (матері позивача, факт родинних відносин яких встановлений Приморським судом м.Одеси Рішенням по справі № 522/1479/15-ц від 12.11.2015 р.). З того часу відповідач постійно проживає у цій квартирі разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 (прізвище до укладення шлюбу Гунява) ОСОБА_7. У січні 2003 року у них народилися сини-блізнюки ОСОБА_5 та Андрій, які із самого народження та по теперішній час також проживають з ними у цій квартирі.

Наразі, відповідач та його сімя більше сімнадцяти років безперервно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно сплачують комунальні послуги, роблять поточний та капітальний ремонт, утримують квартиру у належному стані, - тобто добросовісно та відкрито володіють нерухомим майном більше десяти років. За вказаною адресою до них приходять лікарі із поліклінік, родичі та друзі, надходить поштова кореспонденція.

Відповідач має на руках оригінали документів про право власності померлих бабусі та її чоловіка на вищевказану квартиру, що додатково підтверджує той факт, що він володіє вказаною нерухомістю добросовісно.

Відповідач посилається на ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України редакції 2003 року «Набувальна давність» «Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.»

Відповідно до ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України: «Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.», ст. 31 ЦПК України «Сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки… Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право … а відповідач - пред'явити зустрічний позов».

Таким чино, суд дійшов висновку що відповідно до пунктів 1, 8 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК 2003 року при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2011 р., а щодо рухомого майна - після 1 січня 2006 р.

З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р. У той же час, якщо строк давнісного володіння почався після цієї дати - 1 січня 2001 р., то в строк набувальної давності цей період зараховується повністю.

Тобто строк для врахування терміну набувальної давності для відповідача починає відлік з 01 січня 2001 року та на теперішній час складає більше 16 років. ОСОБА_8 ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України редакції 2003 року «Набувальна давність» «1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.»

Тобто, судом встановлено, що відповідач добросовісно заволодів нерухомим майном квартирою № 14 по вул. 10 Квітня будинок № 3 у м. Одесі, продовжує відкрито та безперервно володіти нею протягом більш ніж 16 років, тому суд вважає правильним задовольнити його позов частково та визнати за відповідачем право власності на ? № 14 по вул. 10 Квітня будинок № 3 у м. Одесі.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

11.05.2017