Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Чорнобаївської районної державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Чорнобаївської районної державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини, в якому просив:

- зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди щодо його участі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 шляхом укладення письмового договору щодо виховання малолітньої дитини із встановленням годин зустрічі із нею, її подальшим навчанням та оздоровленням;

- визначити години зустрічі для нього із малолітньою ОСОБА_5 щоденно з 17 до 20 години та у вихідні дні - з суботи 12 години до неділі 19 години, а також у святкові дні; дозволити на час відпустки забирати дитину до себе з метою організації дозвілля та оздоровлення у санаторіях, будинках відпочинку та інших спеціалізованих закладах як на території України, так і поза її межами;

- зобов'язати ОСОБА_4 погоджувати із ним всі дії, пов'язані з вихованням малолітньої дитини, та її місцезнаходження; заборонити ОСОБА_4 вивозити малолітню дитину за межі смт Чорнобай Черкаської області без його згоди; зобов'язати ОСОБА_4 дотримуватися встановленого графіка зустрічей з малолітньою ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1996 року до березня 2010 року, мають двох дітей: ОСОБА_6, 1997 року народження, та ОСОБА_5, 2009 року народження.

Після розірвання шлюбу діти проживали разом із ОСОБА_4, при цьому остання систематично чинила тому перешкоди у вихованні малолітньої ОСОБА_5, зокрема, не виконувала розпорядження Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Чорнобаївська райдержадміністрація) від 17 липня 2014 року № 116 «Про встановлення годин зустрічі з малолітньою дитиною», яким визначено години зустрічі батька з малолітньою дитиною: з п'ятниці до 19 години неділі першого, другого, третього тижня місяця, та зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Крім того, вказав, що ОСОБА_4 без його відома та дозволу вивезла малолітню ОСОБА_5 за межі смт Чорнобай Черкаської області до с. Тимченки Чорнобаївського району Черкаської області, де проживає її мати - ОСОБА_7, чим позбавила його можливості брати участь у вихованні дитини.

З огляду на вказане просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від

16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 та надавати йому дитину у визначені судовим рішенням дні.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_3 у вихованні дитини: періодичні побачення у будні дні з 17 до 20 години, щосуботи та у святкові дні - з 12 до 19 години з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; можливість спільного відпочинку ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_5 протягом літнього періоду з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України тривалістю 2 тижні, під час осінніх та зимових канікул - по 3 дні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від

16 жовтня 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді рішенням апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року змінено. Встановлено порядок спілкування і побачень ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_5 з 18-ої години п'ятниці до 12 години неділі першого та третього тижня місяця без участі ОСОБА_4 за місцем проживанням ОСОБА_3, а в період шкільних канікул та в літній період при наявності путівки дозволено ОСОБА_3 оздоровляти дочку ОСОБА_5 з виїздом з нею в зони відпочинку. Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а також погоджувати з ОСОБА_3 питання виховання дочки, її місцеперебування та про можливі виїзди за межі смт Чорнобай у визначені дні його спілкування і побачень з дочкою. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року в частині визначення графіка зустрічей ОСОБА_3 з дитиною та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, справу направити на новий розгляд до іншого апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позов, врахував, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванню із дочкою; при цьому суд виходив із відсутності підстав для заборони перебування дитини разом з бабусею, оскільки остання теж має право на спілкування з дитиною, проте не є відповідачем у справі, у зв'язку із чим дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача погоджувати всі її дії щодо місця перебування дочки, зокрема заборони без згоди позивача вивозити дочку за межі смт Чорнобай Черкаської області.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2014 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25 лютого 2015 року, зокрема, зазначив, що при розгляді справи, визначаючи інший, ніж встановлений органом опіки та піклування і затверджений розпорядженням Чорнобаївської райдержадміністрації від 17 липня 2014 року № 116 графік зустрічей позивача з дитиною, суд взагалі не послався на даний висновок органу опіки та піклування та не вказав мотивів, чому він не бере його до уваги, а по-іншому визначає спосіб і години побачення позивача з дитиною, і у порушення ч. ч. 4 і 5 ст. 19 СК України не з'ясував з цього приводу думки органу опіки та піклування, чим фактично перейняв на себе повноваження останнього.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову в частині заборони

ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 вивозити дитину за межі смт Чорнобай, суд не врахував, що ОСОБА_7 позову щодо участі у вихованні дитини до суду не пред'являла; не надавши належної оцінки доводам позивача про те, що малолітня дитина фактично проживає у бабусі, де відвідує місцевий дитячий садок, за межами місця проживання її батька, у зв'язку із чим останній позбавлений можливості брати участь у її вихованні, апеляційний суд послався на те, що ці доводи є припущенням, проте у такий висновок не навів мотивів його спростування.

При повторному розгляді, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що неможливо ухвалити рішення про часи побачення позивача з донькою у зв'язку із наявністю чинного та обов'язкового до виконання обома батьками дитини розпорядження Чорнобаївської райдержадміністрації від 17 липня 2014 року

№ 116 про встановлення годин зустрічі ОСОБА_3 з донькою; при цьому виходячи з того, що фактично дитина проживає з бабусею ОСОБА_7 та саме остання чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з нею, а також з урахуванням відсутності вимог до ОСОБА_7 щодо визначення їй порядку спілкування з дитиною, дійшов висновку, що доводи позивача про створення йому відповідачем ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з дитиною не підтверджено належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 28 жовтня 2015 року, зокрема, зазначив, що у порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України при новому розгляді справи апеляційний суд вимог суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року, не виконав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку побачення ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_5 та визначаючи новий порядок побачень, а саме: з 18 години пʼятниці до 12 години неділі першого та третього тижня місяця без участі ОСОБА_4 за місцем проживання ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції, врахувавши висновок органу опіки та піклування, виходив із рівності прав батьків у вихованні дитини.

В іншій частині рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1996 року по березень 2010 року, мають двох дітей:

ОСОБА_6, 1997 року народження, та ОСОБА_5, 2009 року народження.

Після розірвання шлюбу діти проживали разом із ОСОБА_4, проте між сторонами існує спір щодо участі батьків у вихованні малолітньої ОСОБА_5, у зв'язку із чим батьки неодноразово зверталися до органів опіки та піклування для вирішення вказаного спору.

Розпорядженням Чорнобаївської райдержадміністрації від 17 липня

2014 року № 116 «Про встановлення годин зустрічі з малолітньою дитиною» визначено години зустрічі ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_5 а саме: з п'ятниці до 19 години неділі першого, другого, третього тижня місяця. Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач порушувала приписи вказаного розпорядження, при цьому без його згоди відвезла малолітню ОСОБА_5 до своєї матері ОСОБА_7 у с. Тимченки Чорнобаївського району Черкаської області, де дитина на цей час проживає та відвідує дитячий садок.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зі змісту ст. 158 СК України вбачається, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

За приписами ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно зі ст. 15 Закону має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, встановлюючи порядок спілкування і побачень ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_5 з 18 години пʼятниці до 12 години неділі першого та третього тижня місяця без участі ОСОБА_4, за місцем проживання ОСОБА_3, врахував розпорядження Чорнобаївської райдержадміністрації від 17 липня 2014 року № 116 «Про встановлення годин зустрічі з малолітньою дитиною», врахував думку органу опіки та піклування, а тому дійшов обґрунтованого висновку про встановлення саме такого порядку спілкування і побачень батька ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5, оскільки такий порядок не порушує ніяким чином права дитини

Разом з тим суд апеляційної інстанції врахував вік дитини, прихильність дитини до батька, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з малолітньою донькою, бажання та можливість піклування про здоров'я дитини обох батьків.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та не згоди з висновком суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року в частині встановлення порядку спілкування і побачень з дитиною, тому що судоверішення в цій частині законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року в частині встановлення порядку спілкування і побачень з дитиною залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова