АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Антоненко Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №335 від 07.06.1996.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2017 позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 07.06.1996 відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 335, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що ухвалюючи рішення за відсутності відповідача, суд порушив її права та не прийнято заочне рішення. Зазначила, що на підтвердження своїх вимог позивачем не надано жодного доказу.

Під час розгляду справи відповідач наполягала на задоволенні її апеляційної скарги з підстав викладених в ній.

Справа № 756/12897/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5603/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 07.06.1996 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 335 (а. с. 5). Від шлюбу сторони дітей не мають.Після виходу на пенсію в 2006 році позивач перестав підтримувати з відповідачем подружні стосунки, не надавав коштів та не вів спільне господарство. Позивач зазначив, що спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, не проживають спільно та не ведуть господарство, а тому звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В суді першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що з 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом,та не ведуть спільне господарство.

Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні й відповідач по справі.

Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що у нього відсутня вільна згода на перебування у шлюбі, втрачене почуття любові до відповідача, збереження шлюбу, на думку суду, суперечитиме його інтересам, в зв'язку з чим висновки суду першої інстанції про розірвання шлюбу, колегія суддів вважає правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу судом першої інстанції було розглянуто за відсутності відповідача не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи неодноразові заяви відповідача про відкладення розгляду справи та значний проміжок часу розгляду справи, за який сторони не примирилися.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. 24 СК України примушування чоловіка до шлюбу не допускається, тому останній висловив своє бажання.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом в порушення процесуального законодавства не було ухвалено заочного рішення, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, для розгляду цивільної справи в порядку заочного провадження необхідне дотримання передбачених законом умов та правил. Процедура заочного провадження можлива при наявності одночасно кількох умов: 1) неявка в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або 2) якщо повідомлені відповідачем причини неявки визнані неповажними; 3) згода позивача на таке вирішення справи.

Даних обставин при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

Т.А.Семенюк