Справа №409/2360/16-ц
Пров.№2/409/90/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2017 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді: О.Ю.Максименко
при секретарі: В.М.Бондаренко
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягала, просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - ОСОБА_3 міської ради в судове засідання 08.02.2017 року не з'явилися. Про місце та час розгляду справи були належним чином повідомлені шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий Кур"єр", причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.
08.02.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Право власності набуто на підставі рішення постійно діючого третейського суду при асоціації "Юридична група "Верітас" від 02.10.2006 р. № 11/09-2006 (а.с. 10-11).
Право власності на підставі вказаного рішення третейського суду позивач зареєструвала в м. Луганську у встановленому законом порядку у державного реєстратора 19.10.2006 р. (реєстраційний номер 16443953) (а.с. 15).
Станом на теперішній час її право власності на будівлю магазину не змінювалось та не припинялось.
Рішення постійно діючого третейського суду при асоціації "Юридична група "Верітас" від 02.10.2006 р. № 11/09-2006 було втрачено, оскільки помешкання позивача частково розграбовано невідомими особами. Отримати дублікат рішення третейського суду вона не може, оскільки всі документи третейського суду також залишилися в м. Луганську - непідконтрольній Україні території (а.с. 14).

Підставою позову про визнання права власності позивач зазначає втрату документу, що посвідчує право власності на спірну будівлю магазину.

Згідно ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

На підставі ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно яких вбачається, що власником будівлі магазину, розташованого за адресою: Луганська область м. Луганськ вул. Побєдоносная буд. 2з, є ОСОБА_1 (а.с. 12, 15).

Згідно п.1.1. глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.

Таким чином, судового захисту право власності ОСОБА_1 на спірну будівлю магазину не потребує навіть в разі втрати нею рішення третейського суду, оскільки право власності визнано державою, третіми особами не оспорюється, у паперовому вигляді підтвердження не потребує, оскільки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання за нею права власності на будівлю магазину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 12 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.1.1. глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5, ст.ст. 10, 11, 30, 58-60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - будівлю магазину, розташованого за адресою: Луганська область м. Луганськ вул. Побєдоносная буд. 2з відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області ОСОБА_4