Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до першого відповідача ОСОБА_2, другого відповідача ОСОБА_3 та третього відповідача - ОСОБА_4, про зобовязання вчинити певні дії, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до першого відповідача ОСОБА_2, другого відповідача ОСОБА_3 та третього відповідача - ОСОБА_4, за якою просить суд: зобов'язати відповідачів повернути належний йому на праві власності автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотонажний - В, колір - білий, шасі (кузов, рама) №Y6D8085, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №317210, зареєстрованого та виданого Центром ДАІ 2101 від 07.10.2014 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 має у власності автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотонажний - В, колір - білий, шасі (кузов, рама) №Y6D8085, реєстраційний номер НОМЕР_1 належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №317210, зареєстрованого та виданого Центром ДАІ 2101 від 07.10.2014 року.

02 червня 2015 року між ним (ОСОБА_1) та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено усний договір користування даним транспортним засобом.

На виконання даного договору користування транспортним засобом, ним було передано відповідачам даний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний транспортний засіб.

На підтвердження укладення та вступу в силу даного договору безплатного користування транспортним засобом 02 червня 2015 року позивачем було складено довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі № 1179.

22 грудня 2015 року позивачем було скасовано дану довіреність про що було подано заяву до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5

За наслідками подання даної заяви про скасування довіреності нотаріусом було вжито заходів письмового повідомлення відповідачів про факт скасування позивачем довіреності.

Окрім того, 22 лютого 2016 року позивачем відповідачам було направлено цінним листом з описом вкладення Повідомлення-вимогу в якій відповідачів було повідомлено про розірвання ним в односторонньому порядку усного договору укладеного між мною та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 02 червня 2015 року щодо користування транспортним засобом, предявлено вимогу до відповідачів негайно повернути йому транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Дане повідомлення-вимога була отримана відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що свідчать записи про отримання поштового відправлення на Рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Повідомлення-вимога надіслана на адресу відповідача ОСОБА_4 була також надіслана, однак ним не вжито заходів по отриманню поштового підправлення (виписка з інформаційного ресурсу ДППЗ «Укрпошта» про факт неотримання додається).

Разом з тим, транспортний засіб мені не повернуто, так само не повернуто свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, позивач вважає, що своїми діями відповідачі порушують його право власності на транспортний засіб, оскільки він не може володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому транспортним засобом тому із посиланням на ст.ст. 8, 15, 16, 386, 399, 782, 785 Цивільного кодексу України звернувся до суду з відповідним позовом.

Слід зазначити, що заяву від 20.07.2016 року про зміну позову та уточнення позовних вимог представник позивача в ході розгляду справи не підтримав, тому питання щодо її прийнятності судом не вирішувалося, і судом по суті була розглянута саме первісно подана позовна заява.

Представник відповідачів позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні первісного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

За ухвалою від 24.06.2016 року судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за якою він просить суд: стягнути із останнього на свою користь грошові кошти у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, що 50 687,30 коп. по курсу НБУ станом на 25.04.2016 р. (2 534,3646 грн. за 100 доларів США).

В обґрунтування зустрічного позову перший відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначив наступне.

01 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо купівлі - продажу автомобіля марки ЗАЗ, модель 110557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотоннажний - В, колір - білий, реєстраційний номер АО 7090 ВІТ під бізнес з торговим місцем та допомогою в оформленні усіх дозвільних документів за суму 3 700 дол. США. На виконання попередньої домовленості щодо купівлі - продажу транспортного засобу ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 отримав в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 2 000 дол. США, про що останній надав відповідну розписку. Решту оговореної суми ОСОБА_2 зобов'язався виплатити в період з 01.07.2015 року по 01.10.2015 року. В подальшому на виконання умов попереднього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 ще 500 дол. СІІІА.

В свою чергу 02 червня 2015 року до повної виплати оговореної вартості транспортного засобу та укладення Договору купівлі - продажу автомобіля, ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену Довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом, передав автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Оскільки, ОСОБА_1 не виконував свої зобов'язання щодо допомоги в переоформленні дозвільних документів на ведення бізнесу, автомобіль є мобільною кофейнею, то ОСОБА_2 неодноразово ставив питання перед ним щодо перегляду умов попереднього договору купівлі продажу авто, так як ринкова вартість самого автомобіля є набагато нижчою оговореної суми.

Даний факт не заперечується і самим позивачем по первісному позову, який у позовній заяві зазначив що ринкова вартість аналогічного авто становить суму еквівалентну 1 550, 1 950 доларів СІІІА.

Останньою пропозицією від ОСОБА_2 було повернення отриманих ОСОБА_1 у якості задатку коштів, а він в свою чергу повертає автомобіль. Зазначений процес переговорів було записано на диктофон та буде наданий як доказ у ході судового розгляду справи.

Натомість, ОСОБА_1 скасував нотаріально посвідчену Довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом та предявив позов до суду, виклавши в обґрунтування заявлених позовних вимог недостовірну інформацію щодо укладення між сторонами ніби то усного договору безоплатного користування вищезазначеним транспортним засобом, що не відповідає дійсності.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 2 000 доларів СІІІА є авансом, а тому позивач як боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання зобов'язання кредитором, тобто сума виплаченого авансу в розмірі 2 000 дол. США повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалась.

З огляду на викладене та у відповідності до ст.ст. 546, 570, 635, 1212 Цивільного кодексу України перший відповідач позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із позовом.

Представник позивача в судове засідання після оголошення перерви не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце його розгляду був судом повідомлений належним чином.

Представник відповідачів в судове засідання після оголошення перерви не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Що стосується первісного позову суд зазначає наступне.

Позивач - ОСОБА_1 має у власності автомобіль марки ЗАЗ, модель і 10557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотонажний - В, колір - білий, шасі (кузов, рама) №Y6D8085, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №317210, зареєстрованого та виданого Центром ДАІ 2101 від 07.10.2014 року.

02 червня 2015 року позивачем було складено довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі № 1179.

Сторонами суду не надано доказів на підтвердження зазначених фактів, проте оскільки представники сторін визнали ці факти, у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

22 грудня 2015 року позивачем ОСОБА_1 було скасовано довіреність від 02.06.2015 року, про що було подано заяву до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідний запис про припинення дії довіреності був внесений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 до Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується витягом № 30286203 від 22.12.2015 року.

За наслідками подання даної заяви про скасування довіреності нотаріусом було вжито заходів щодо письмового повідомлення всіх відповідачів про факт скасування позивачем довіреності.

22 лютого 2016 року позивачем було направлено відповідачам цінним листом з описом вкладення повідомлення-вимогу в якій відповідачів було повідомлено про розірвання ним в односторонньому порядку усного договору укладеного між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 02 червня 2015 року щодо користування транспортним засобом, предявлено вимогу до відповідачів негайно повернути йому транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

На підтвердження його направлення та вручення суду надані описи вкладення до цінного листа від 22.02.2016 року, фіскальні чеки ЗД УДППЗ «Укрпошта» від 22.02.2016 року № 0099703, 0099702, 0099704 та роздруківка із сайту Укрпошти і два повідомлення про вручення поштових відправлень.

Дане повідомлення-вимога була отримана відповідачами ОСОБА_2 23.02.2016 року та ОСОБА_3 23.02.2016 року, про що свідчать записи про отримання поштового відправлення на Рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Повідомлення-вимога надіслана на адресу відповідача ОСОБА_4 була також надіслана, однак ним не вжито заходів по отриманню поштового підправлення.

Позивач зазначив, що транспортний засіб йому не повернуто, так само не повернуто свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, своїми діями відповідачі порушують його право власності на транспортний засіб, оскільки він не може володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому транспортним засобом.

Позивач у позовній заяві зазначив, що на його думку між сторонами у справі був укладений усний договір користування транспортним засобом та в обґрунтування позову послався на норми ст. 782, 785 ЦК України, які регулюють правовідносини за договором найму.

Правовідносини за договором найму регулюються главою 58 Цивільного кодексу України «НАЙМ (ОРЕНДА)», а саме статтями 759 786.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (стаття 760 ЦКУ).

Згідно ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна.

Згідно ст. 784 ЦК України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Як зазначено у ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Інститут представництва за довіреністю регулюється статтями 244 250 ЦК України.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Як зазначено у ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частинами 2, 3 статті 248 ЦК України передбачено, що представництво за довіреністю припиняється у разі: скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Вищезазначені норми є загальними, тоді як Цивільний кодекс України містить спеціальні норми, які регулюють правовідносини саме за договором найму (оренди) транспортного засобу, а саме § 5. Найм (оренда) транспортного засобу статті 798 805.

Статтею 798 ЦК України передбачено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

При цьому статтею 799 ЦК України чітко визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Проте, як зазначено у ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки обидві сторони договору найму транспортного засобу є фізичними особами, відповідно до вимог ст. 799 ЦК України його слід було укладати у письмовій формі та посвідчувати нотаріально. Сторонами не дотримано вимог закону щодо форми правочину, тому відповідно до ст. 220, 236 ЦК України такий договір є нікчемним з моменту його вчинення, відтак користуючись правом, наданим суду ч. 5 ст. 216 ЦК України суд вважає за необхідне застосувати наслідки нікчемного правочину з власної ініціативи, оскільки саме такі вимоги позивачем заявлені не були, та зобовязати кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину договору найму, а саме зобовязати відповідачів повернути позивачу належний йому на праві власності автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотонажний - В, колір - білий, шасі (кузов, рама) №Y6D8085, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №317210, зареєстрованого та виданого Центром ДАІ 2101 від 07.10.2014 року.

З огляду на викладене слід також відмовити у задоволенні первісного позову за необґрунтованістю.

Що ж стосується зустрічного позову суд зазначає наступне.

Перший відповідач позивач за зустрічним позовом стверджує, що 01 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто згоди саме щодо купівлі - продажу автомобіля марки ЗАЗ, модель 110557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотоннажний - В, колір - білий, реєстраційний номер АО 7090 ВІТ під бізнес з торговим місцем та допомогою в оформленні усіх дозвільних документів за суму 3 700 дол. США.

На виконання попередньої домовленості щодо купівлі - продажу транспортного засобу ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 отримав в присутності свідків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 2 000 дол. США, про що останній надав відповідну розписку. Решту оговореної суми ОСОБА_2 зобов'язався виплатити в період з 01.07.2015 року по 01.10.2015 року. В подальшому на виконання умов попереднього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 ще 500 дол. СІІІА.

В свою чергу 02 червня 2015 року до повної виплати оговореної вартості транспортного засобу та укладення Договору купівлі - продажу автомобіля, ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену Довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом, передав автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Оскільки, ОСОБА_1 не виконував свої зобов'язання щодо допомоги в переоформленні дозвільних документів на ведення бізнесу, автомобіль є мобільною кофейнею, то ОСОБА_2 неодноразово ставив питання перед ним щодо перегляду умов попереднього договору купівлі продажу авто, так як ринкова вартість самого автомобіля є набагато нижчою оговореної суми.

Натомість, ОСОБА_1 скасував нотаріально посвідчену Довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом та предявив позов до суду, виклавши в обґрунтування заявлених позовних вимог недостовірну інформацію щодо укладення між сторонами ніби то усного договору безоплатного користування вищезазначеним транспортним засобом, що не відповідає дійсності.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із оригіналу розписки, 01 червня 2015 року ОСОБА_2 зобовязався сплатити борг в сумі 1700,00 доларів за покупку автомобіля НОМЕР_2 в період чотирьох місяців з 01.07. по 01.10.2015 року.

ОСОБА_1 на цій же розписці розписався, що отримав від ОСОБА_2 2 000 доларів за автомобіль НОМЕР_2. Після отримання повної суми зобовязався віддати нотаріальне доручення.

Перший відповідач позивач за зустрічним позовом вважає цю розписку попереднім договором, при цьому у відповідності до ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути із останнього на свою користь грошові кошти у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США у гривневому еквіваленті.

Як зазначено у ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 570 ЦК України, визначено поняття завдатку, а саме: завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

При цьому статтею 571 ЦК України визначені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, а саме: якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позову посилається на ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що зазначена розписка не може вважатися ані договором купівлі продажу, ані попереднім договором, оскільки не містить всіх істотних умов договору купівлі продажу автомобілю, а відтак передані ОСОБА_1 грошові кошти за розпискою від 01.06.2015 у розмірі 2 000 доларів були передані йому без достатньої правової підстави та утримуються ним до цього часу, відтак у відповідності до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачеві за зустрічним позовом ОСОБА_2.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак позивачем за зустрічним позовом обґрунтовано заявлено вимоги саме щодо повернення грошей у національній валюті України гривні, тому зустрічний позов підлягає до задоволення.

Слід також зазначити, що з урахуванням вищезазначених висновків суду за первісним позовом ці грошові кошти також підлягають поверненню відповідачу за первісним позовом - ОСОБА_2, оскільки судом було за власної ініціативою застосовано наслідки нікчемного правочину, відтак слід зобовязати кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину договору найму.

У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору за первісним позовом слід покласти на позивача у звязку з відмовою у позові.

У відповідності із статтею 84, 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору за зустрічним позовом у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн. слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: договором на надання правової допомоги від 25.04.2016 року № 9, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу та фіскальним чеком ЗД УДППЗ «Укрпошта» від 25.04.2016 року № 0075399 на суму 410,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 216, 220, 236, 799, 1212 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до першого відповідача ОСОБА_2, другого відповідача ОСОБА_3 та третього відповідача - ОСОБА_4, про зобовязання вчинити певні дії.

У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору за первісним позовом слід покласти на позивача у звязку з відмовою у позові.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Енергетиків, буд. 8, ідентифікаційний номер суду невідомий, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Енергетиків, буд. 8, ідентифікаційний номер суду невідомий, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, м. Ужгород, вул. Кримська, буд. 16, ідентифікаційний номер суду невідомий, повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, належний йому на праві власності автомобіль марки ЗАЗ, модель 110557, 2006 року випуску, тип транспортного засобу - фургон малотонажний - В, колір - білий, шасі (кузов, рама) №Y6D8085, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №317210, зареєстроване та видане Центром ДАІ 2101 від 07.10.2014 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення отриманих коштів, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Енергетиків, буд. 8, ідентифікаційний номер суду невідомий, грошові кошти у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, що складає 50 687,30 грн. (пятдесят тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 30 копійок) по курсу НБУ станом на 25.04.2016 р. (2 534,3646 грн. за 100 доларів США).

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Енергетиків, буд. 8, ідентифікаційний номер суду невідомий, витрати із сплати судового збору за зустрічним позовом у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9