Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/379/17
Провадження № 2/321/214/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, мотивуючи позов тим, що 19 серпня 2016 року відповідач по справі ОСОБА_2, взяв у нього в борг під розписку, грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США., що підтверджується розпискою від 19 серпня 2016 року, що була власноручно написана та підписана відповідачем. Відповідно до умов вищезгаданого договору позики, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути частину грошових коштів в сумі 3000 доларів США у строк до 20 вересня 2016 року, а іншу частину в сумі 3 000 США у строк до 01 жовтня 2016 року. По закінченню зазначених термінів виконання зобов'язання, відповідач суми позики йому не повернув, залишивши за собою борг в розмірі 6 000 доларів США. На момент подачі заяви, згідно курсу НБУ Україна (100 доларів - 2695,9467 гривень), сума 6000 доларів США становить 161 757 грн. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 161 757 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Згідно вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 19 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали усний договір позики, на виконання якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 6 000 доларів США, обумовлених в договорі позики.

Відповідно до умов вищезгаданого договору позики, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути частину грошових коштів в сумі 3000 (три тисячі) доларів США у строк до 20 вересня 2016 року, а іншу частину в сумі 3 000 США у строк до 01 жовтня 2016 року. Про підтвердження отримання грошей, ОСОБА_2 написав власноруч розписку, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 6). До обумовленої в розписці дати 01 жовтня 2016 року відповідач позику не повернув.

Таким чином, написана ОСОБА_2 розписка від 19 серпня 2016 року, підтверджує факт укладення усного договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Розписка від 19 серпня 2016 року містить всі необхідні данні: прізвище, імя та по батькові позичальника і позикодавця, суму боргового зобовязання, відомості про зобовязання повернути боргу, строк повернення боргу.

За таких умов, суд приймає вказану розписку в якості належного та допустимого доказу по справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, застосування якої в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно правового висновку, Верховного Суду України у справі № 6-63 цс 13 про стягнення боргу за договором позики, було визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У зазначений в розписці від 19 серпня 2016 року, виданій відповідачем ОСОБА_2 строк, тобто до 01 жовтня 2016 року, зобовязання з повернення суми позики відповідачем не виконано. Доказів виконання зобовязання по сплаті суми позики за розпискою суду не було надано.

Враховуючи, що борг за договором позики від 19 серпня 2016 року в розмірі 6 000 дол. США., що на момент подачі заяви, згідно курсу НБУ Україна становить 161 757 грн. не сплачений відповідачем у встановлений строк, він підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі на користь позивача.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1617 грн. 57 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 161 757 (сто шістдесят одна тисяча сімсот пятдесят сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1617 (одна тисяча шістсот сімнадцять ) грн. 57 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Михайлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3