ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6690/16-ц
Провадження № 2/362/841/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Г.М. Лебідь-Гавенко,
при секретарі А.В. Харченко,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір фінансового лізингу № 1130 від 14 грудня 2016 року між сторонами недійсним, стягнути з відповідача на його користь суму авансового платежу в розмірі 89 408 грн. 80 коп. та суму комісійної оплати у розмірі 50 091 грн. 20 коп., а всього 139 500 гривень, які були сплачені ним відповідно до вказаного договору.
Вказуючи на те, що 14 грудня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 1330, згідно умов якого відповідач зобовязався придбати у власність предмет лізингу у вигляді транспортного засобу «Renault DUSTER» та передати його у користування ОСОБА_1, а той зобовязувався сплатити авансовий платіж 89 408,80 грн. та комісію за організацію 50 091,20 грн., а також сплачувати за користування предметом лізингу періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 780,73 доларів США щомісяця. Ним умови договору було виконано, а через декілька днів після підписання договору він дізнався від відповідача по телефону, що комплектація зазначеного вище автомобіля буде змінена, а вартість предмета лізингу суттєво збільшилась. Оскільки предмет договору фінансового лізингу є не конкретизованим, при укладенні договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обовязковості нотаріального посвідчення договору, то такий договір підлягає визнанню недійсним, а сплачені за ним авансовий платіж та сума комісійної оплати поверненню.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав (а.с. 41).
Згідно статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Суд, дослідивши повно і всебічно матеріали справи, наявні в них докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
14 грудня 2016 року позивачем сплачено комісію за організацію по договору фінансового лізингу № 1330 від 14.12.2016 в сумі 50 91,20 грн. та 15 грудня 2016 року авансовий платіж згідно даного договору в сумі 89 408,80 грн. (а.с. 19-21).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу № 1330 є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір фінансового лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Згідно до ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Підпунктом 3.12 п. 3 глави 5 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 визначено, що договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених ЦК України та ЗУ «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, договір фінансового лізингу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Статтею 360-7 ЦПК України, визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Як вбачається з договору № 1330 фінансового лізингу від 14.12.2016, його укладено з порушеннями норм чинного законодавства України, оскільки зазначений договір нотаріально не посвідчений (а.с. 11-20). Таким чином, цей договір є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимог щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу № 1130 від 14.12.2016, укладеного між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», слід відмовити, адже недійсність даного правочину встановлена законом та не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом.
Таким чином, суд вважає, що порушені відповідачем законні права та інтереси позивача за нікчемним договором мають бути поновлені шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачена останнім комісія за організацію у розмірі 50 091,20 грн. та авансовий платіж в ромі зір 89 408,80 грн., а всього 139 500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1395 грн.
Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 220, 628, 799, 806 ЦК України, ст. ст. 2, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, п.п. 3.12 п. 3 глави 5 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 року, ст.ст. 3,5, 6, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України. суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів- задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко