Єдиний унікальний номер 242/3426/16-ц Номер провадження 22-ц/775/365/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.

суддів: Канурної О.Д., Курило В.П.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, третя особа: відділ Держкомзему у м. Селидове Донецької області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2016 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки у вступній та резолютивні частинах рішення стосовно назви відповідача) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, третя особа: відділ Держкомзему у м. Селидове Донецької області про визнання права власності відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали загальною вартістю 14 690 грн.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що законом не передбачено такий спосіб захисту цивільного права в судовому порядку, як можливість визнання права власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва, оскільки законом визначено, що особа вважається власником таких матеріалів.

Як підкреслив апелянт, відповідно до розяснень, наданих в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, до виникнення права власності на майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не зявився, але про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений судовими повістками, а відповідач - додатково телефонограмою (а.с. 105 109, 111 - 117).

Третя особа про час та місце розгляду справи також повідомлена судовою повісткою (а.с. 105 106).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як зазначено в ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 зазначеної статті ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали, які були використані для будівництва гаражу, а саме: на блоки ФСБ 18 штук, вартістю 540 грн.; п/профіль - 3 000 грн.; цеглу - 1 500 грн.; кут 25-12 метрів - 216 грн.; круг 14-6 метрів - 174 грн.; профіль СВП - 1 000 грн.; рейки Р-24 - 2 300 грн.; круг 16-80 кг - 500 грн.; дерево 2 м. куб. - 600 грн., загальною вартістю 14 690 грн., що знаходяться по вул. Черняховського, 1 у м. Селидове Донецької області.

Позивач посилався на те, що він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Селидове по вул. Черняхівського для будівництва індивідуального гаражу.

Однак, Селидівською міською радою позивачу надіслано відповідь, що рішенням комісії по розгляду питань земельного законодавства заявнику відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки у нього відсутні правовстановлюючих документів на будівлю гаражу. (а.с. 30).

Судом встановлено, що рішенням Селидівської міської ради народних депутатів від 27 травня 1993 року затверджено рішення виконкому від 26 вересня 1993 року №182/3 «Про виділення земельної ділянки під будівництво гаражу».

Як вбачається з архівного витягу з рішення виконкому Селидівської міської ради № 182/3 від 26 травня 1993 року, ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 24 кв.м. для будівництва гаражу в районі котельної мікрорайону «Сонячний» (а.с. 7).

Рішенням Селидівської міської ради від 27 травня 1993 року затверджено рішення виконкому про виділення земельної ділянки під гаражне будівництво (а.с. 8).

Відповідно до довідки начальника Комунального підприємства «Селидівське бюро технічної інвентаризації», гараж за адресою: м. Селидове, вул. Черняховського, 1, згідно інвентаризаційних даних, рахується за ОСОБА_1. Правовстановлюючі документи на гараж не оформлювалися. Загальна площа гаражу (літ. Г-1) за внутрішнім обміром - 28,9 кв.м., погріб (літ.п-1) 11, 2 кв.м, оглядова яма (я`) 1,6 кв. м. Інвентаризаційна вартість гаража, погребу, оглядової ями складає 17 260 гр. ( а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовом, він просив визнати право власності на будівельні матеріали, загальною вартістю 14 690 грн., які були використані ним при будівництві гаражу.

Суд зазначив, що комісією по розгляду питань земельного законодавства заявнику відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою для відведення земельної ділянки по вул. Черняхівського в м. Селидове для будівництва гаражу через ненадання ним правовстановлюючих документів на новостворену будівлю (гараж) на цій ділянці.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заявленого позову, оскільки ч. 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення) майна особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які використані в процесі будівництва (створення) майна, а право власності на будівельні матеріали ніким не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого позову ОСОБА_1

Апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав

Як зазначено в ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Довід апеляційної скарги про те, що суд зробив помилковий висновок щодо відмови в задоволенні позову про визнання права власності на будівельні матеріали, використанні позивачем при будівництві гаража, апеляційний суд відхиляє як безпідставний.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 (далі - постанова Пленуму ВССУ № 5) розяснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будівлю гаражу (створене майно) не оформлювалось та правовстановлюючі документи на нього відсутні (а.с.9, 29, 30).

Таким чином, до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали,обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (абзац 2 п. 15 постанови Пленуму ВССУ № 5).

За приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Втім, право власності ОСОБА_1 на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва (створення) гаражу, про які він заявив в позові, ніхто не оспорює.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Що ж стосується послання позивача в апеляційний скарзі на помилковий висновок суду щодо відсутності такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права власності на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва, то апеляційний суд враховує, що вказаний висновок суд першої інстанції зробив нечітко виклавши зміст ч. 3 ст. 331 ЦК України, що не впливає на правильне по суті рішення суду, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою для його скасування з одних лише формальних міркувань.

Отже, на підставі викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а при вирішенні справи суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував усі обставини по справі, зібраним доказам надав належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування судового рішення - не має.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: