Справа №639/1926/17
Провадження №2/639/1228/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/1926/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні і поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні і поділ майна подружжя.

Ухвалою суд від 27.04.2017 року у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

29 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову по даній цивільній справі, в якій просила суд оголосити заборону відчуження автомобіля «Мерседес-Віто», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та накласти арешт на вказаний автомобіль.

Свою заяву обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна (грошей), їх належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна (грошей) у особи.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник клопотання про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

Але, в порушення зазначених вимог ЦПК України, позивач не надала суду жодних доказів стосовно належності ОСОБА_2 будь-якого майна, в тому числі автомобіля, на який вона просить накласти арешт та оголосити заборону на його відчуження.

А отже, суд приходить до висновку, що у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/1926/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні і поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Труханович