П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Сімоненко В.М.,
суддів:Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання недійсною заяви про відпустку без збереження заробітної плати за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «ДТКЕ») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, заробітної плати за час вимушеного прогулу та визнання недійсною заяви про відпустку без збереження заробітної плати, посилаючись на те, що він із 10 серпня 2007 року по 2 жовтня 2014 року працював у відповідача на посаді директора відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «ДТКЕ» Жданівкатепломережа», який є структурним підрозділом ОКП «ДТКЕ», та був звільнений з роботи на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за згодою сторін.

У день звільнення з ним не було проведено розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України, а тому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 травня до 2 жовтня 2014 року в розмірі 17 тис. 95 грн 78 коп., 2 тис. 400 грн заборгованості за лікарняним листом, 8 тис. 841 грн 80 коп. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, починаючи з 2 жовтня 2014 року по день прийняття рішення судом виходячи із середньоденної заробітної плати;

5 тис. 960 грн заробітної плати відповідно до наказу про вимушений простій, що складає 2/3 посадового окладу; крім того, просив визнати заяву про відпустку без збереження заробітної плати за період з 18 серпня до

18 вересня 2014 року недійсною і такою, що була написана на час звільнення під впливом обставин усупереч вимогам статті 26 Закону України «Про відпустки» та інтересам позивача.

Артемівський міськрайонний суд Донецької області рішенням від

11 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково: стягнув на його користь з ОКП «ДТКЕ» 17 тис. 95 грн 78 коп. заборгованості із заробітної плати, 8 тис. 132 грн 4 коп. компенсації за невикористану відпустку та 609 грн 76 коп. заробітної плати за жовтень 2014 року, а також 25 тис. 837 грн 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку без урахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Запорізької області рішенням від 19 травня 2015 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року змінив у частині правового обґрунтування задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 25 тис. 837 грн 58 коп. без урахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 4 листопада 2015 року касаційну скаргу ОКП «ДТКЕ» відхилив, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015року залишив без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОКП «Донецьктеплокомуненерго» порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень у частині позовних вимог про стягнення 17 тис. 95 грн 78 коп. заборгованості із заробітної плати, 8 тис. 132 грн 4 коп. компенсації за невикористану відпустку та 609 грн 76 коп. заробітної плати за жовтень 2014 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 116 КЗпП України, статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОКП «ДТКЕ» посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в заяві доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що заява про перегляд оскаржуваних судових рішень не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За змістом статті 3605 ЦПК України суд відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи не підтвердилися.

У справі, яка переглядається, суди установили, що позивач працював на посаді директора відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «ДТК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>Е» «Жданівкатепломережа» у період із <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_01_25/pravo1/KP950100.html?pravo=1>10 серпня 2007 року до 2 жовтня 2014 року та був звільнений на підставі статті 38 КЗпП України.

У день звільнення з ним не було проведено розрахунку. Заборгованість із заробітної плати станом на 8 жовтня 2014 року складала

17 тис. 95 грн 98 коп. і на день розгляду справи в суді не виплачена в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення 17 тис. 95 грн 78 коп. заборгованості із заробітної плати, 8 тис. 132 грн 4 коп. компенсації за невикористану відпустку та 609 грн 76 коп. заробітної плати за жовтень 2014 року суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що вищевказана сума заборгованості підтверджена матеріалами справи, а тому на підставі статей 47, 116, 117 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний сплатити працівникові в день звільнення всі належні йому суми.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зокрема в частині стягнення заробітної плати, виходили з недоведеності заявлених вимог щодо наявності невиплаченої працівнику при звільнені заробітної плати та всіх сум, що належали виплаті при звільненні.

Отже, надана для порівняння ухвала та ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, постановлені у справах з різними фактичними обставинами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 116 КЗпП України, статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Таким чином, обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, у зв'язку із чим відповідно до частини 1 статті 3605 ЦПК України в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 3603 , частиною першою статті 3605 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В.М. Сімоненко

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк