Провадження № 2/229/384/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Дружківської міської ради, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, заінтересована особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В позові вказала, що вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично вона разом зі своїми дітьми та чоловіком постійно мешкає у м. Боярка Київської області декілька років, де вони мають невеличкий бізнес. У жовтні 2016 року вона звернулася до виконкому Дружківської міської ради з заявою про приватизацію вказаного житла, але дізналась, що не має права на це, оскільки у 2008 році використала його, приватизувавши квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61. При цьому, в приватизації цієї двокімнатної квартири брали участь девятеро членів сімї. Втім, ще у 2007 році ОСОБА_4 з двома своїми дітьми виїхала до м. Боярки Київської області, де фактично мешкають по теперішній час. Своєї згоди на участь у приватизації вона не надавала, письмової заяви не підписувала. Вважає, що її участь і участь її дітей в приватизації квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, порушує їх права, оскільки загальна площа цієї квартири складає 43,7 кв.м, житлова площа 28,3 кв.м, приватизація була здійснена на девятьох осіб, вона та її діти на теперішній час позбавлені можливості приватизувати житло більшою площею, чим покращити свої житлові умови. Просить визнати недійсним розпорядження від 13 березня 2008 року за №48 щодо передачі квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 березня 2008 року про право власності на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, видане ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її часті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що ОСОБА_4 не підписувала заяву про приватизацію квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, оскільки на той час в квартирі не мешкала, а тривалий час мешкала у м. Борці Київської області. Наміру брати участь у приватизації цієї квартири вона не мала. Також, не виявляла жодної згоди на участь у приватизації її неповнолітніх дітей, які на той час мешкали разом з нею. На теперішній час вона та її діти мають можливість приватизувати іншу квартиру, щоб покращити свої житлові умови, але позбавлені цього права. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду письмове заперечення проти позову і клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги ОСОБА_4 не визнає, вважає, що розпорядження про приватизацію квартири № 48 від 13 березня 2008 року та свідоцтво про право власності на житло від 26 березня 2008 року видані правомірно, оскільки є письмова заява від усіх повнолітніх членів сімї. Просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача ОСОБА_4 Приватизацією квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, вона займалася особисто у 2008 році. На той час її донька ОСОБА_4 з двома дітьми не мешкала у квартирі, а тривалий час мешкала у м. Боярці Київської області. Заяву про оформлення приватизації квартири ОСОБА_2 писала сама.

Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Дружківської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, вказала, що вони порушують права неповнолітніх дітей на забезпечення житлом.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Суд встановив, що 28 лютого 2008 року ОСОБА_2 звернулася до керівника органу приватизації з заявою про приватизацію квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61. У заяві містяться підписи ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_7, а також підпис ОСОБА_4, прізвище якої вписано поміж рядків (а.с.29).

13 березня 2008 року орган приватизації виніс розпорядження №48 про передачу квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, в приватну власність (а.с.30).

На підставі вказаного розпорядження виконавчим комітетом Дружківської міської ради 26 березня 2008 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 про належність кожному з них 1/9 частки квартири (а.с.8).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований обєкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

За положеннями ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках), або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно з Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації.

Пунктом 18 Положення передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За змістом п. 4. Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї. які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло.

За неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі). Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх і неповнолітніх дітей.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд правильно виходив з того, що письмової згоди на приватизацію спільної житлової площі з урахуванням того, що в спірній квартирі проживає та має право на її приватизацію малолітній син ОСОБА_3 остання не надавала.

Суд встановив, що на момент подання заяви ОСОБА_2 до органу приватизації її донька ОСОБА_4 зі своїми неповнолітніми дітьми не проживала у квартині, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, а проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2. Цей факт підтверджується довідкою Боярського навчально - виховного комплексу «Колегіум загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №3» Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якої ОСОБА_10 навчалася в цьому навчальному закладі з 01 жовтня 2007 року по 08 вересня 2010 року (а.с.21).

Також відповідно до квитанції про сплату єдиного податку за березень 2008 року ОСОБА_4, вона здійснила цей платіж 29 лютого 2008 року в касі №407 ПАТ «Правекс-банк» в м. Києві (а.с.13). Це свідчить про те, що на момент звернення ОСОБА_2 з заявою до органу приватизації позивач ОСОБА_4 не була присутня у м. Дружківці, не мала наміру брати участь у приватизації квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, а також не надавала згоди на участь у приватизації своїх неповнолітніх дітей. Цей факт підтвердила в судовому засіданні третя особа ОСОБА_2

Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Разом з тим, відповідач, видаючи свідоцтво про право власності на нерухоме майно, не встановив, чи не втратила позивач та її діти права користування житловим приміщенням через їх тривалу відсутність і видав свідоцтво про право власності позивача та її дітей на 1/9 частину квартиру за кожним.

Суд встановив, що на даний час позивач ОСОБА_4 та її діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та мають намір приватизувати цю квартиру.

Право на житло є одним із конституційних і являє собою гарантовану Конституцією України можливість громадянина задовольняти потребу в житлі одним із шляхів, визначених законом. Зокрема, згідно зі ст. 47 Конституції «кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Порядок реалізації цих прав визначається житловим і цивільним законодавством. Зміст права на житло передбачає, що кожен громадянин і члени його сім'ї: мають право займати і використовувати певне житло; той, хто потребує житла, має право на забезпечення ним у порядку, визначеному законом; держава бере на себе обов'язок сприяти громадянам у вирішенні їхніх житлових проблем та забезпечення їм можливості безперешкодного проживання у житлі, яке вони займають. Право громадян на житло забезпечується: розвитком і охороною державного, громадського і приватного житлового фонду; сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву; створенням умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання житла громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатно або за доступну плату відповідно до закону; можливістю приватизації житла; охороною державою житлових прав громадян від посягань на них тощо.

Відповідно до ст. 31 ЖК Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сімю.

Стаття 9 ЖК передбачає, що «громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду».

Відповідно до статті 48 ЖК жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Стаття 47 ЖК встановлює, що норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Суд встановив, що квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, складається з двох кімнат жилою площею 28,3 кв.м. Тобто, кожен з осіб, які брали участь у її приватизації, були забезпечені житлом площею 3,14 кв.м, що є набагато меншим показником, ніж встановлено законодавством. Разом з тим квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Козацька, 62-14, де на даний час зареєстрована позивач і її діти, має житлову площу 38,7 кв.м., що на одну особу складає 13,9 кв.м. Таким чином, в цій квартирі позивач та її діти мають достатнє житло, що за площею наближається до встановленої законодавством норми.

Таким чином, приватизація позивачем та її дітьми квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Козацька, 62-14, є дійсним покращенням їх житлових умов, сприяє якнайкращому забезпеченню їх житлом.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що саме розпорядження органу приватизації Дружківської міської ради №48 про передачу квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, в приватну власність за заявою ОСОБА_2, винесено у відповідності до законодавства.

Але свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 33-61, на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 про належність кожному з них 1/9 частки квартири, видане виконавчим комітетом Дружківської міської ради 26 березня 2008 року на підставі недостовірних даних, а саме відсутності відомостей про наявність права ОСОБА_4 та її неповнолітніх осіб в участі в приватизації квартири та відсутності їх згоди на це.

Суд вважає, що свідоцтво підлягає визнанню недійсним в частині зазначення в ньому в якості співвласників квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в місті Дружківка Донецької області ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_10. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Дружківської міської ради, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, заінтересована особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 (Леніна) м. Дружківка Донецької області від 26 березня 2008 року, видане виконавчим комітетом Дружківської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації Дружківської міської ради №48 від 13 березня 2008 року, виключивши з нього в якості співвласників квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в місті Дружківка Донецької області ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_10.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 20 квітня 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна