Справа № 202/6266/16-ц
Провадження № 2/202/307/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 989595,19 грн., який в подальшому був зменшений до 970462,77 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №29.3/3-7, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 56000 доларів США 00 центів, зі сплатою за користування коштами 12,50 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2022 року. Позивач зазначає, що на порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач в односторонньому порядку, в супереч ст.ст.526,530,629 ЦК України та умов п.п.3.3.8,3.3.10,3.3.11 кредитного договору, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 12 квітня 2017 року заборгованість відповідача за вищезазначеним договором складає 36085 доларів США 02 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 квітня 2017 року складає 970462,77 грн., з яких: 742185 грн.63 коп. заборгованість за тілом кредиту; 137085 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками; 63732 грн. 89 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 27458 грн. 29 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками. Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України просить суд вказану заборгованість стягнути з відповідача.

В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Укрсоцбанк» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на ст.267 ЦК України та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що вищезазначений позов поданий зі спливом позовної давності. Зазначає, що починаючи з 20 жовтня 2008 року кредитор змінив розмір відсоткової ставки за надання кредиту до 14 % річних. Зважаючи не те, що відповідач не погодився із застосуванням процентної ставки від 20 жовтня 2008 року у розмірі 14% річних, на виконання п.2.6.3 договору, боржник був зобовязаний повернути всю існуючу заборгованість за кредитом в повному обсязі на протязі 7 календарних днів, тобто строк користування кредитом сплинув 27 жовтня 2008 року. Враховуючи те, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише у вересні 2016 року, строки позовної давності були порушені, що також підтверджується правовою позицією ВСУ по справі №6-1174цс16 від 02 листопада 2016 року.

Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2007 року між між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №29.3/3-7, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 56000 доларів США 00 центів, зі сплатою за користування коштами 12,50 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2022 року (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. кредит надавався на придбання нерухомого майна.

Відповідно до п. 3.3 договору позичальник, зобов'язався: суворо дотримуватись положень цього Договору, а також договору, визначеного п.1.3 цього Договору (п. 3.3.6. договору); сплачувати відсотки за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 Договору (п.п. 3.3.8 договору); своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 Договору (п.п.3.3.10 договору); достроково повернути Кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 Договору (п.п. 3.3.11 договору).

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Банк виконав умови кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 56000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 23 лютого 2007 року та у судовому засіданні не заперечувалось самим відповідачем.

Відповідач, отримавши кредит, належним чином своїх обовязків за кредитним договором не виконував, своєчасно та у повному обсязі не здійснював повернення боргу.

Згідно п.4.2. договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4 договору, а також прострочення повернення кредиту, визначених п.1.1 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

В підтвердження наявності заборгованості позивачем, разом із заявою про уточнення позовних вимог, були надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором №29.3/3-7 від 23 лютого 2007 року, згідно з якими заборгованість станом на 12 квітня 2017 року становить 36085 доларів США 02 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 квітня 2017 року (26,893785) складає 970462,77 грн., з яких: 742185 грн.63 коп. заборгованість за тілом кредиту; 137085 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками; 63732 грн. 89 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту з 12 квітня 2016 року по 11 квітня 2017 року; 27458 грн. 29 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками з 12 квітня 2016 року по 11 квітня 2017 року.

Враховуючи положення ч.2 ст.1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача про те, що строк дії кредитного договору сплинув 27 жовтня 2008 року, у звязку із тим, що відповідач не погодився на підвищення відсоткової ставки до 14% річних, суд виходить з наступного.

Так, згідно із ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що Кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів визначеного в п.п. 1.1 договору.

Згідно п 2.6.1 Договору про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за сім днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Відповідно до п.п. 2.6.2, 2.6.3 Договору у разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром відсоткової ставки, він зобов'язаний протягом пяти робочих днів, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її Кредитору. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими Кредитором розмірами відсоткової ставки, він зобов'язаний протягом строку зазначеного в п. 2.6.1 Договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані відсотки, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати Позичальником зазначених сум дія Договору вважається припиненою.

У минулих судових засіданнях представник позивача пояснив, що до кредитного договору №29.3/3-7 від 23 лютого 2007 року будь-які письмові додатки, зміни чи доповнення не укладались. В жовтні 2008 році банк мав наміри змінити розмір процентів в сторону їх збільшення з 12,5% до 14% річних. Однак будь-яких дій на виконання вимог ст. 651 ЦК України та п.п. 2.6, 7.1, 7.2 договору банком здійснено не було. Враховуючи вищевикладене, банком була подана заява про уточнення позовних вимог із розрахунку відсоткової ставки 12,5% річних.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що твердження відповідача, що строк дії кредитного договору сплинув 27 жовтня 2008 року є безпідставним.

Посилання відповідача на порушення банком позовної давності також є безпідставним з огляду на наступне.

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-31цс15, відповідно до якої у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, відповідно до приписів ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №29.3/3-7 від 23 лютого 2007 року, наданого представником позивача, останнє погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 26 листопада 2014 року у розмірі 130,00 доларів США.

Здійснення платежу 26 листопада 2014 року є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, отже згідно вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності за тілом кредиту та відсотками переривався.

Представник позивача подав позов по пошті 23 вересня 2016 року.

Позовні вимоги про стягнення пені заявлені позивачем за період з 12 квітня 2016 року по 11 квітня 2017 року, тобто в межах п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені знаходиться в межах строку позовної давності.

Посилання відповідача на правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-1174цс16 від 02 листопада 2016 року є помилковим, оскільки, як вже встановлено судом, зміна строку виконання основного зобовязання в жовтні 2008 року не відбулась.

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подані позовної заяви позивачем було визначено ціну позову у розмірі 989595,19 грн. та сплачено судовий збір у розмірі 14843,93 грн. В подальшому розмір позовних вимог позивачем було зменшено до 970462,77 грн., у звязку з чим, судовий сбір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 14556,93 грн.

Одночасно суд розяснює, що повернення іншої частини судового збору вирішується відповідно до ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610-612, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-5, 14, 30, 38, 40 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(МФО 300023, ОКПО 00039019, т/р 0003) заборгованість по кредитному договору №29.3/3-7 від 03 лютого 2007 року у розмірі 970462 (девятсот сімдесят тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 77 копійок, з яких: 742185 грн.63 коп. заборгованість за тілом кредиту; 137085 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками; 63732 грн. 89 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 27458 грн. 29 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 14556 (чотирнадцять тисяч пятсот пятдесят шість) гривень 93 копійки.

Повний текст рішення виготовлений 16 травня 2017 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.