Справа № 446/912/15 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/783/1103/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, що також представляє інтереси позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_8 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_5, Прибужанівської сільської ради, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок та господарські споруди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_5, Прибужанівської сільської ради, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 про визнання права власності, визнання недійсними договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок та господарські споруди відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Вважають рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Зазначають, що спірне майно належить до колишнього колгоспного двору, а відтак всі члени колгоспного двору є його співвласниками, в рівних частках кожний. Зазначають, що належність до колгоспного двору підтверджується записами в погосподарській книзі Прибужанівської сільської ради за період з 1980 по 15.04.1991 року, що абсолютно відповідає вимогам діючого на період функціонування колгоспного двору чинного законодавства Української РСР. Крім цього, вказують, що з 1989 року вони вже поживали у цьому новозбудованому будинку, незважаючи на те, що у внутрішній частині будинку мали місце певні не доопрацювання.

В судове засідання окрім позивача ОСОБА_2, що також представляє інтереси позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, що також представляє інтереси відповідача ОСОБА_9, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7, решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимогиич.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси частини осіб, що беруть участь у справі (зокрема, позивачів та відповідачів) захищали представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, що також представляє інтереси позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третьої особи на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_5, що також представляє інтереси відповідача ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_6 - в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегії суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 року); Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу УРСР, затверджену Міністерством комунгоспу УРСР 31.01.1966 року; Закон України «Про власність» та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що, як вбачається із оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг та записів у таких, у погосподарських книгах за 1986, 1987, 1988 рр. за адресою АДРЕСА_1 зазначено будинок 1950 року забудови (який належав ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 1976 року; за 1989, 1991, 1992, 1993, 1994 рр. відсутні дані про наявність будинку за вищезгаданою адресою, згідно даних погосподарських книг за 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 рр. за адресою АДРЕСА_1 зазначено будинок 1992 року побудови, на який поширюються норми Закону України "Про власність" (який введено в дію з 15 квітня 1991 року), що таким чином спростовує покликання позивачів про належність новозбудованого будинку до майна колгоспного двору. У подальшому даний будинок зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_9, згідно свідоцтва про право власності від 20.03.2000 року. Згідно договору дарування житлового будинку від 13.06.2013року, зареєстрованого в реєстрі за № 1063 ОСОБА_9 подарував ОСОБА_5 житловий будинок на АДРЕСА_1. Згідно договору дарування від 13.06.2013року, зареєстрованого в реєстрі за № 1065 ОСОБА_9 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га розташовану за адресою АДРЕСА_1. Таким чином, враховуючи, що твердження позивачів про віднесення спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим, то відповідно й інші позовні вимоги - визнання недійсними договору дарування житлового будинку та договору дарування земельної ділянки, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок та господарські споруди, які є похідними від вищенаведеної вимоги до задоволення не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано 22.09.1976 року відповідачем ОСОБА_9 було придбано у ОСОБА_12 житловий будинок, що належав їй на праві особистої власності в с.Лапаївка (на даний час с.Прибужани) 1950 року побудови (договір купівлі продажу від 22.09.1976 року, погосподарські книги господарства ОСОБА_9 Т.1 а.с. 133, 24-30, 52-58, 150-151, 255-265).

В подальшому, у 1987 році ОСОБА_9, як власником вказаного будинку на праві особистої власності розпочато його реконструкцію із знесенням старого будинку та будівництвом взамін нього нового, у відповідності до чинного на той час закону (листи та довідки Прибужанівської сільської ради Кам'янка-бузького району Львівської області, проект забудови земельної ділянки, дозвіл на право закладки фундаментів на індивідуальне будівництво, акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель, рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_9 для будівництва індивідуального жилого будинку, тощо (Т.1 а.с. 14-21, 30, 89).

Будівництво нового будинку взамін старого, який підлягав зносу, здійснювалось до 2000 року, коли відповідачу ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право власності на новий (спірний) будинок АДРЕСА_1.

Про те, що відповідачем було здійснено будівництво нового індивідуального будинку взамін старого, що був придбаний у особисту власність, тобто фактично здійснено реконструкцію старого без зміни його правового статусу свідчить окрім наведених доказів і те, що жодних доказів, які б свідчили про те, що попередній будинок був переданий ОСОБА_9 у власність колгоспного двору, членом якого він був, - немає.

Крім цього, як вбачається із будинкової книги, яка була заведена у 1976 році на старий, придбаний відповідачем будинок, така є чинною до сих пір, єдиною для двох будинків та нової на новозбудований будинок не заводилось (будинкова книга а.с. 128-129, 203-212).

Окрім цього, доказів про те, що такий був завершений будівництвом до 1991 року (як вказують позивачі та треті особи), був введений в експлуатацію та зареєстрований за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_9 у встановленому на той час порядку, - у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлялось.

Записи у погосподарських книгах господарства ОСОБА_9 (Т.1 а.с. 24-30, 52-58, 150-151, 255-265) про наявність старого будинку (1950 року побудови) з 1986 року по 1990 рік та у книгах з 1996 року по 2000 рік (нового будинку із роком побудови 1992), - жодним чином не свідчить про передачу старого будинку колгоспному двору ОСОБА_9 чи про завершення будівництва нового будинку із передачею його майну колгоспного двору до 15.04.1991 року (час існування колгоспних дворів та набрання чинності Законом України «Про власність») та відповідно можливість набуття позивачами, як членами колгоспного двору частки у такому будинку як майні колгоспного двору.

Вказані записи по своїй суті, в сукупності з іншими наведеними доказами, лише засвідчують факти існування старого будинку та згодом існування нового будинку, як належних ОСОБА_9 особисто, однак жодним чином не свідчать про набуття нового будинку у власність колгоспним двором ОСОБА_9

Про вказаний факт здійснення реконструкції-будівництва житлового будинку у період з 1987 року по 2000 рік та відсутність набуття права власності на такий об'єкт до 2000 року, зокрема, і за колгоспним двором, свідчать і записи у інвентаризаційній книзі на будинок (яка була оглянута судом апеляційної інстанції), про які вказують позивачі та дані технічного паспорту на будинок (Т.2 а.с. 36-40). Вказані документи, а також подані позивачами фотознімки (Т.1 а.с. 39-41) дійсно вказують на технічне зведення частини будинку, зокрема, стін, даху, тощо у період з 1990 по 1992 рік, однак жодним чином не вказують про завершення будівництва такого, введення такого в експлуатацію, а тим більше набуття права власності на такий будь-ким до 2000 року.

Зважаючи на вказане як доводи позову, так і апеляційної скарги про набуття у 1989 році колгоспним двором ОСОБА_9, членами якого були і позивачі спірного житлового будинку та відповідно необхідність визнання незаконними як свідоцтва про право власності на будинок від 2000 року (без оспорювання рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого таке було видано), так і подальших правочинів, що стосується його відчуження відповідачем, а також і відчуження земельної ділянки для його обслуговування, а, крім цього, і решти позовних вимог, - слід вважати безпідставними, такими, що жодними доказами не підтверджені та вірно були відхилені судом першої інстанції без застосування строку позовної давності, оскільки питання застосування строку позовної давності могло б вирішуватись у випадку підставності позовних вимог.

Вказане відповідає вимогам чинних на час існування спірних правовідносин нормативно правових актів та їх роз'яснень, зокрема, ст.ст. 100, 101, 109, 120-127, 128, ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 2-4, 11-13, 15, 19 Закону України «Про власність»; Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунгоспу УРСР 31.01.1966 року, зокрема, п.п. 4, 7, 18, 20, 27; Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та таку відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра