АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 754/301/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Шевчук О.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2926/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 до на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Б.Б. від 10 жовтня 2016 року про відкриття виконавчого провадженнявідмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

На думку апелянта, Закон України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року не має зворотної дії в часі, не скасовує і не пом'якшує відповідальність скаржника за виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом м. Києва 16.09.2016 року на підставі рішення, що набрало законної сили 10.02.2016 року. Виходячи з цього застосування судом вказаної норми матеріального права призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що 10.10.2016 року на час відкриття державним виконавцем виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» ст. 26 якого встановлювала обов'язок державного виконавця при відкритті провадження вимагати у боржника подання майнової декларації та стягувати виконавчий збір.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов"язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ельбабаєвим Б.Б. від 10.10.2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 754/301/15 - ц виданим 16.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 4).

Зазначеною постановою відкрито виконавче провадження, зобов'язано боржника надати декларацію про доходи та майно, стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 24, 36 грн.

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» у новій редакції.

Відповідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» з дня набрання чинності цим Законом Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність, а тому суд вірного дійшов висновку про застосування нової редакції ЗУ «Про виконавче провадження».

Частиною 5 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» , що набрав чинності 05.10.2016 року визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

На час відкриття виконавчого провадження 10.10.2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції, який набрав чинності 05.10.2016 року, тому державний виконавець діяв у відповідності до вимог діючого закону, а суд першої інстанції надав вірну оцінку вказаним обставинам.

Враховуючи викладене,колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді