Справа № 683/3172/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

при секретарі Крупській В.В.

позивачу ОСОБА_1

представнику позивача ОСОБА_2

відповідачу ОСОБА_3

представнику відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, втрат від інфляції, процентів за користування коштами, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у листопаді 2016р. звернувсь з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 1000 доларів США боргу за договором позики, що станом на день предявлення позову по курсу НБ України становить 25740 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_3 29 травня 2015 року позичив у нього 1000 доларів США на строк до 29 вересня 2015 року, про що написав відповідну розписку, однак гроші не повернув.

В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 борг, що по курсу НБ України становить в сумі 27213 грн.; 3785,49 грн. втрат від інфляції, 1089,27 грн. трьох процентів річних за прострочення виконання зобовязання, а всього 32087,76 грн., а також 7 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування збільшених позовних вимог ОСОБА_1 посилавсь на те, що оскільки ОСОБА_3 не повернув йому борг в розмірі 1000 доларів США, тому відповідач повинен сплатити 3 785,49 грн. втрати від інфляції за період з 01.10.2015 року до 31.12.2016 року, а також 1 089,27 грн. трьох процентів річних за користування коштами, за період з 29.09.2015 року до 27.01.2017 року. Крім того, внаслідок порушення його прав через несвоєчасне повернення позики відповідачем, йому завдано моральної шкоди, оскільки він душевно страждав, постійно переживав та нервував і моральну шкоду оцінено у 7000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав та пояснив, що ОСОБА_3 три рази позичав у нього гроші. Так, перший раз взяв у борг 30 квітня 2015 року 2000 доларів США, другий раз - 29 травня 2015 року взяв у борг 1000 доларів США на строк - 4 місяці, тобто до 29 вересня 2015 року. Третій раз 30 травня 2015 року ОСОБА_3 взяв у борг 1000 доларів США. 31 серпня 2015 року ОСОБА_3 повернув йому борги загальною сумою 3000 доларів США за позикою від 30 квітня 2015 року та 30 травня 2015 року про що він (позивач) власноручно написав розписку 31 серпня 2015 року. Разом з тим, ОСОБА_3 не повернув йому 1000 доларів США, які взяв у борг 29 травня 2015 року, на підтвердження чого позивач в судовому засіданні надав оригінал розписки про позику від 29 травня 2015 року, написаної власноручно ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, заперечив проти його задоволення та пояснив, що він двічі брав у борг гроші у ОСОБА_1 Перший раз він взяв у борг 30 квітня 2015 року 2000 доларів США, другий раз він взяв у борг 30 травня 2015 року 1000 доларів США, однак розписку написав раніше 29 травня 2015 року. Позичені 3000 доларів США він повернув ОСОБА_1 31 серпня

2015року, про що останній написав розписку, оригінал якої ОСОБА_3 надав в судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 29 травня 2015 року взяв у борг у ОСОБА_1 1000 доларів США на строк - 4 місяці, тобто до 29 вересня 2015 року, однак у визначений строк грошові кошти не повернув.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, розпискою, написанною власноручно 29 травня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 (а.с.4).

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11.11.2015р. та № 6-63цс13 від 18.09.2013 р.

За змістом ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав суду оригінал розписки від 29 травня 2015 року, яка свідчить про отримання 1000 доларів США ОСОБА_3 29 травня 2015 року у борг від ОСОБА_1 (а.с.4).

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив факт написання ним вищевказаної розписки.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Тому наявність у ОСОБА_1 оригіналу розписки, написаної 29 травня 2015 року ОСОБА_3 про позику 1000 доларів США, вказує про невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед ОСОБА_1 щодо повернення йому, зазначених у розписці коштів.

Натомість ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів виконання ним зобов'язання перед ОСОБА_1 за договором позики від 29 травня 2015 року.

В звязку з тим, що відповідач не виконав своїх зобовязань, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу - 1000 доларів США., що еквівалентно 27040 грн. (у відповідності до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України на день розгляду справи - 22 лютого 2017 року: за 100 доларів США 2704,2536грн.) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_5 з приводу тих обставин, що в його присутності ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 позичені кошти і останній не має боргу перед ОСОБА_1, з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Посилання відповідача на ті обставини, що 29 травня 2015 року він у ОСОБА_1 не брав у борг 1000 доларів США, а відповідну розписку написав лише, наперед і вказані кошти він взяв у борг лише 30 травня 2015 року, суд не приймає до уваги, оскільки дане спростовується поясненнями позивача, даними розписки, написаної власноручно ОСОБА_3 29 травня 2015 року і в якій зазначено, що він взяв в борг у ОСОБА_1 1000 доларів США та зазначено дату позики саме 29 травня 2015року.

Тобто, у розписці, написаній ОСОБА_3 29 травня 2015 року йдеться про те, що він підтверджує факт отримання від ОСОБА_1 29 травня 2015року грошових коштів в сумі 1000 доларів США, а не про те, що він в майбутньому має намір позичити в ОСОБА_1 вказану суму грошових коштів.

Також, наявність у відповідача ОСОБА_3 розписки написаної 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 про отримання останнім 3000 доларів США, які він (ОСОБА_1І.) давав у борг ОСОБА_3 30.04.2015р. та 30.05.2015р., вказує про виконання боргових зобовязань ОСОБА_3 за позикою саме від 30.04.2015р. та 30.05.2015р., однак ніяким чином не підтверджує твердження відповідача про виконання ним грошових зобовязань перед позивачем по розписці від 29 травня 2015р.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_3 не виконав зобов'язання за договором позики від 29 травня 2015 року, тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України з нього на користь позивача підлягає стягненню 3 761,53 грн. інфляційних нарахувань з наступного розрахунку.

Відповідно до Листа Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою.

Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно і публікуються в газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними.

Розрахунок індексу інфляції за весь час прострочення з жовтня 2015 року по лютий 2016 року становить: 98,70% х 102% х 100,70% х 100,9% х 99,6% х 101% х 103,5% х 100,1% х 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8% х 102,8% х 101,8% х 100,9% х 101,1%=113,91%.

Сума боргу в національній валюті України на день розгляду справи становить 27040 грн. (у відповідності до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України на день розгляду справи - 22 лютого 2017 року: за 100 доларів США 2704,2536грн.).

Тому сума інфляційних нарахувань складає 3761,53 грн. (27040грн. х 113,91% : 100% = 30801,53грн.- 27040грн.).

Також, прострочення виконання зобовязання за період з 29 вересня 2015р. по 22 лютого 2017 року становить 513 днів.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1138,62 грн. трьох процентів річних за прострочені 513 днів з 29.09.2015р. по 22.02.2017 року (3% : 365 днів = 0,0082 % за 1 день; 27040 грн. x 0,0082% : 100 = 2,2195 грн. (за 1 день) х 513 днів)

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14.

За таких обставин на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3В борг за договором позики від 29 травня 2015 року в розмірі 27040 грн., 3 761,53 грн. інфляційних нарахувань, 1138,62 грн. трьох процентів річних за прострочення виконання зобовязання.

Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 551,2 грн. судових витрат сплаченого судового збору (кв.№22 від 19.10.2016р.).

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення 7000 грн. моральної шкоди, суд виходить з того, що вказані позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях договору позики, укладеного між сторонами, а також суду не доведені, а тому задоволенню не підлягають.

Позивачем не доведено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно її, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, не представлено доказів, якими це підтверджується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 84, 88, 208, 209, 212215 ЦПК України, ст.ст.625,1046, 1047, ст.1049, 1051 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 27040 (двадцять сім тисяч сорок) гривень боргу за договором позики, 3 761,53 грн. (три тисячі сімсот шістдесят одну гривню пятдесят три копійки) інфляційних нарахувань, 1138,62 грн. (одну тисячу сто тридцять вісім гривень шістдесят дві копійки) трьох

процентів річних за прострочення виконання зобовязання, 551,2 грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський райсуд.

Суддя: