АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/9/13 Головуючий 1 інстанції - Маслов М.І.
Провадження: № 22ц/790/843/17 Головуючий ІІ інстанції - Костенко Т.М.
Категорія:відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Довгаль А.П., Коваленко І.П.

за участю секретаря Кравченко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ПрАТ Страхова компанія «Перша» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, -

встановила:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ПрАТ Страхова компанія «Перша», у якому, з урахуванням уточненого позову, просила стягнути суму у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, а саме: з ПрАТ Страхова компанія «Перша» у розмірі 5 000 грн., солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5 у розмірі 29 000 грн та з ОСОБА_4 у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 20.03.2011 року її син керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який знаходився в стані наркотичного сп'яніння. ОСОБА_4, не маючи прав на управління транспортним засобом, при здійсненні повороту наліво не пропустив автомобіль ВАЗ, який рухався прямо, що призвело до зіткнення автомобілів. В результаті неправомірних дій ОСОБА_4, син отримав несумісні з життям тілесні ушкодження, та помер на місці ДТП. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.08.2011 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні злочину і в даний момент відбуває покарання.

Автомобіль КАМАЗ державний номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_5, з правом керування ОСОБА_1 20.03.2011 року ОСОБА_1 незаконно передав управління транспортним засобом ОСОБА_4, який і скоїв злочин. У зв'язку з похованням сина, позивачем були витрачені кошти, які вона просить стягнути з відповідачів, а також моральну шкоду.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 290 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. У позові до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відмовлено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 року виправлено описку в резолютивній частині рішення від 02.07.2013 року, виключено з резолютивної частини рішення пункти 5, 6, 7, 8. Зазначено вірними статті, якими суд керувався при постановці рішення, а саме: ст..ст. 3, 6, 9, 10, 11, 15, 30, 60, 61, 77, 88, 118, 120, 169 п. 2,3, 208, 212, 213, 218, 222-226,, 294, 295 ЦПК України, ст..ст. 23, 1167, 1187, 1188, 1190, 1201 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.01.2015 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року змінено, скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 290000 грн. В іншій частині залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 13.01.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Апелянт вказує, що про дату та час судового розгляду відповідачі належним чином не повідомлялися, судові повістки не отримували, а тому, оскільки справу було розглянуто за їх відсутності, у тому числі і за відсутності ОСОБА_1, останній не мав змоги надати ці пояснення та інші обґрунтування та заперечення проти позову.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що на момент ухвалення заочного рішення суду, існувала постанова про відмову у відкритті кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ст. 287 КК України.

Апелянт вважає, що твердження суду про те, що ОСОБА_1 проявив недбалість та без законних підстав дав в користування автомобіль особі, яка не мала на це права, є помилковими, оскільки вина відповідача доведена не була.

При цьому, судом взагалі не було обґрунтовано, якими саме неправомірними діями ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода позивачу.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить заочне рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в розмірі 29000 грн. з ОСОБА_1 і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_4 та ПрАТ СК "Перша", будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність причини суду не повідомили, тому справу судова колегія розглядає, у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, присутніх у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені позивачем у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам цивільного процесуального закону рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 290000 грн. не відповідає.

Розглядом справи достовірно встановлено, підтверджено належними та допустимими доказами, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої настала смерть сина позивача, сталася з вини ОСОБА_4

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.08.2011 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України і в даний момент відбуває покарання.

Власником автомобіля Камаз - 5120 реєстраційний номер НОМЕР_4 є ОСОБА_5, право управління даним автомобілем власник передав своєму сину ОСОБА_1, що підтверджується записом у свідоцтві про реєстрацію автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд виходив із того, що незаконними діями відповідачів останній була завдана моральна шкода, яка полягає в спричиненні психологічної травми, що пов'язана з втратою сина, на якого покладались надії на майбутнє, матеріальна і моральна підтримка в похилому віці. В результаті вказаних страждань позивач позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя.

При цьому суд на виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України не привів у своєму рішенні мотивів, з яких вважав встановленою наявність фактів, які б підтверджували обґрунтованість вимог щодо відповідальності ОСОБА_5

Із висновку суду вбачається, що відповідачі завдали шкоди позивачеві солідарно, причому ОСОБА_5 - лише через те, що він є власником автомобіля, а ОСОБА_1 мав право управління цим автомобілем.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим районний суд в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не навів щодо останнього відповідного обґрунтування, матеріали кримінальної справи не дослідив.

У ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Однак мотиви районного суду щодо неправомірних дій ОСОБА_5, внаслідок яких ОСОБА_3 завдано моральної шкоди, ґрунтуються виключно на належності права власності останньому на автомобіль, на якому скоєно ДТП, що суперечить нормам діючого законодавства.

Що ж до вини ОСОБА_1 у заподіянні позиваці моральної шкоди, то судова колегія зважає на таке.

Згідно із ч. 4 ст. 1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Також у п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст. ст. 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Виходячи з конкретних обставин справи, що встановлені районним судом та підтверджені належними та допустимими доказами, судова колегія вважає доведеним факт спричинення позивачці ОСОБА_3 смертю сина непоправної моральної шкоди, заподіяної безповоротною втратою рідної дитини, що пішла з життя у молодому віці, а відтак, визначена позивачем сума моральної шкоди 300 000 гривень є співмірною майновою компенсацією її моральних страждань.

При цьому, як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача, ОСОБА_6, ступінь вини та міра майнової відповідальності була визначена позивачем на свій розсуд, що є її беззаперечним правом.

Разом із тим, виходячи з фактичних обставин справи, судова колегія вважає, що підстави для солідарного відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відсутні, що не позбавляє права колегію суддів вирішити спір щодо ОСОБА_1, відносно якого, на думку суду, позивач довела позов, що не є виходом за межі позову.

Відповідальність за заподіяння такої шкоди слід покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_4, перший з яких допустив недбалість, передав транспортний засіб у володіння іншого без будь-якого законного оформлення, чим сприяв неправомірному використанню його останнім та повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4, спільно з ним у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку із відсутністю судового рішення з даного питання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки 21 липня 2015 року ОСОБА_1 засуджений вироком Дзержинського районного суду м.Харкова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України та йому призначене покарання. Вирок суду набрав законної сили та на час перегляду рішення суду апеляційним судом є чинним.

Судова колегія вважає відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 рівнозначною (50% х 50%), а тому визначаючи розмір стягнення моральної шкоди з обох виходить із того, що стосовно ОСОБА_4 таке питання вже вирішене, а рішення районного суду оскаржується тільки ОСОБА_1 в частині, що стосується його особисто.

Виходячи з обставин справи, враховуючи, що позовні вимоги заявлені позивачем у розмірі 300 000 гривень, а також визначену судом ступінь вини кожного, судова колегія вважає стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень обґрунтованим та співмірним.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права відповідно до п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення в цій частині нового рішення.

Враховуючи викладене вище, судова колегія змінює рішення в частині, що стосується солідарного стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1. та ОСОБА_5 та покладає таку відповідальність на ОСОБА_1 в частині, що відповідає ступеню його вини, що визначена судом за фактичними обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 290 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, 150 000 (сто п'ятдесят) тисяч гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Т.М. Костенко

Судді: А.П. Довгаль

І.П. Коваленко