Справа № 474/3/17
Провадження № 2/474/43/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28.02.17 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

встановив:

04.01.2017р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Центральна, 13, с. Новомиколаївське Врадіївського району Миколаївської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку. Відповідач ОСОБА_3 являється її односельчанином, та який в липні 2009 року звернувся до позивача з проханням, щоб остання його зареєструвала у своєму будинку, так як він власного житла не має. На що позивач погодилася, після чого відповідач у 2009 році поїхав на заробітки по Україні.

Позивач протягом останніх шість місяців з відповідачем не підтримують звязок. У житловому будинку відповідач прописаний як член сім'ї. Враховуючи, що вказана особа понад шість місяців у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивач на підставі ст.ст. 71 та 72 ЖК України, просила визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим будинком. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, а вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити та провести заочний розгляд справи, при цьому пояснили, що з 2009р. до цього часу відповідач у житловому будинку не проживає та не користується ним. На даний час він проживає разом з дружиною в іншій місцевості. Позивач також просила залишити судові витрати за нею.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України (шляхом надіслання судових повісток по місцю реєстрації і фактичного проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у пресі), про причини своєї неявки суд не повідомив та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2006р. позивач купила у ОСОБА_4 житловий будинок по вул. Центральна, 13, с. Новомиколаївське Врадіївського району Миколаївської області. Вказаний договір укладений письмово та нотаріально посвідчений 14.12.2006р., зареєстрований в реєстрі за номером 799.

Згідно запису будинкової книги відповідач з 23.07.2009р. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується довідкою Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 1064 від 12.12.2016р.

Відповідно до акту обстеження місця проживання мешканців будинку по вул. Центральна, 13, с. Новомиколаївське Врадіївського району Миколаївської області від 12.12.2016р. встановлено, що відповідач з червня 2016р. за місцем своєї реєстрації не проживає.

Згідно свідчень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідач ніколи не проживав в будинку позивача за адресою вул. Центральна, 13, с. Новомиколаївське Врадіївського району Миколаївської області. Витрати на ремонт будинку та оплату комунальних послуг несуть виключно позивач та її чоловік, відповідач жодного відношення, окрім прописки, до будинку не має.

В сукупності вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_3 з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутній там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача та її представника судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду залишаються за останньою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 213-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: вул. Центральна, 13, с. Новомиколаївське Врадіївського району Миколаївської області.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол