У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 16 березня 2006 року було укладено договір позики, згідно якого вона передала ОСОБА_5 кошти у сумі 1 200 000 доларів США, для інвестування в товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна інвестиційна компанія «Югстрой». На підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку, в якій зазначено, що він зобов'язується повернути надані кошти в період до 26 березня 2009 року. В зазначений строк відповідачем сума боргу сплачена не була, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 9 585 960 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

2 жовтня 2015 року від ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга на рішення Київського районного суду м. Одеса від 29 квітня 2014 року, у якій вона просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та вирішити питання по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, з урахуванням положень ст. 292 ЦПК України, про закриття апеляційного провадження, оскільки оскаржуваним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року не вирішувалося питання про права та обов'язки ОСОБА_6, а тому вона не є особою, яка має право оскаржити зазначене рішення.

Оскаржуючи рішення Київського районного суду м. Одеса від 29 квітня 2014 року ОСОБА_6 зазначала, що спільно проживає з ОСОБА_5 і зазначеним рішення суду вирішено питання про її права та обов'язки. Проте факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу це юридичний факт, який породжує виникнення спільних прав та інтересів у громадян, а тому зазначений факт має бути підтверджений відповідним судовим рішення, у якому повинен зазначатися період, з якого почалося спільне проживання. Відповідного судового рішення матеріали справи не містять. Крім того, з рішення суду першої інстанції убачається, що грошові кошти стягнуто безпосередньо з ОСОБА_5, а не ОСОБА_6

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судову ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І.Гулько

В.І.Журавель