Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/5678/16 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.Ю.
Провадження № 22-ц/778/958/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_1», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювала, до ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1», третя особа: Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ, про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.11.2007 року між відповідачем ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» та нею був укладений кредитний договір на суму 11 000 доларів США строком до 27.11.2011 року. В той же день в забезпечення виконання кредитного договору вона надала в іпотеку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності.

22.06.2012 року під час виконання виконавчого провадження №28759730 від 19.09.2011 року відбулася реалізація предмета іпотеки, у звязку з чим 25.06.2012 року до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від ТОВ «Еліт Сервіс» надійшов протокол №1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що був предметом іпотеки. Реалізація предмета іпотеки відбулася за сумою 152 108,55 гривень.

Згідно листа Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ №10199 від 2014 року на погашення її заборгованості за кредитним договором було направлено 85 296,08 грн.

30.07.2012 року відповідачем вказана сума була переведена в долари США по офіційному курсу 7,993 грн., що склало 10 671,34 доларів США.

В подальшому ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» самостійно була погашена заборгованість за кредитним договором, а саме згідно меморіального валютного ордеру №15 від 30.07.2012 року на загальну суму заборгованості за кредитом на час погашення - 6501,16 доларів США.

Вважає, що відповідач повинен був повернути їй надлишкові гроші, які залишилися у банку після сплати боргу за кредитним договором, в сумі 4 170,18 доларів США (33 332,25 грн.).

На підставі зазначеного просила стягнути з ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» безпідставно одержані кошти в сумі 33 332,25 грн., борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час не повернення безпідставно одержаних коштів в сумі 29 202,49 грн., 3% річних в сумі 4222 грн. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2007 року між ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/17-37/1172-32, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 11000 доларів США, зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 27.11.2011 року.

В забезпечення виконання кредитного договору №014/17-37/1172-32 від 28.11.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки від 28.11.2007 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 не виконувала належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.03.2009 року становила 10784,71 доларів США (що за курсом НБУ становить 83 046,08 грн.), з яких: 8733,65 доларів США - заборгованість за кредитом, 1767 доларів США заборгованість за відсотками, 284,06 доларів США - заборгованість по пені (а.с.11).

05.05.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11).

За рахунок коштів від реалізації квартири у розмірі заборгованості за кредитом 83 046,08 грн. за період з 28.11.2007 р. по 19.03.2009 р., запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» (а.с.11).

Листом ТОВ «Еліт Сервіс» від 06.06.2012 року ОСОБА_3 повідомлено, що 22.06.2012 року об 11.00 год. відбудуться прилюдні торги з реалізації нерухомого арештованого майна, що належить їй на праві власності - квартири АДРЕСА_2, вартість майна складала 152 000 грн.

Згідно службової записки №С 08-114-1/11-1934 від 30.07.2012 року, у звязку з примусовою реалізацією ТОВ «Еліт Сервіс» предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження 22.06.2012 року кошти у розмірі 85 296, 08 грн., що знаходились на транзитному рахунку №2909334 були розподілені наступним чином: 2250,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису на рахунок №6499475; 83 046,08 грн. - за погашення тіла кредиту, відсотків по кредиту, залишок суми перераховано на погашення пені (а.с.89).

За приписами ст.1054 ЦК України, позичальник за кредитним договору зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлені договором.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений законом строк.

Зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотека (ст.575 ЦК України) є різновидом застави.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлені договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючи стягнення на заставне майно кредитором реалізовано право на повернення кредитних коштів.

Судом першої інстанції правильно встановлено та не спростовано сторонами, що у зв'язку з примусовою реалізацією нерухомого майна, що перебувало в іпотеці, 30.07.2012 року відбулось погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором №014/17-37/1172-32 від 28.11.2007 року, строк якого закінчився 27.11.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти отримані від реалізації іпотечної квартири у сумі 85 296, 08 грн. зараховані кредитором в рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, з яких: за тілом кредиту було зараховано 4727,80 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ становить 37 789,30 грн.), в рахунок погашення відсотків за кредитом 1773,36 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ становить 14174,47 грн.), в рахунок погашення пені - 3888,69 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ становить 31 082,31 грн. (а.с.136), що підтверджується: меморіальними валютними ордерами №№ 15, 16, 17, 18, 19 від 30.07.2012 року (а.с.84-88), довідкою про операції за кредитом від 23.07.2013 року вих. Р4-В67/39-228 (а.с.8-11), розрахунком заборгованості станом на 30 липня 2012 року (а.с.50-54), випискою по рахунку ОСОБА_3 (а.с.55-89), довідкою про зарахування коштів №64 (а.с.135).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/17-37/1172-32 від 28.11.2007 року станом на 30 липня 2012 року ОСОБА_3 не оскаржував ся.

Таким чином, звертаючи стягнення на заставне майно, кредитор реалізував право на повернення кредитних коштів.

При цьому були враховані положення ст. 534 ЦК України, згідно яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З огляду на викладені обставини, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_1» про стягнення грошових коштів, безпідставно набутих відповідачем, є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи.

Проте доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині неправомірної відмови суду з посиланням на пропуск позовної давності знайшли часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За розясненнями пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Таким чином, правильно встановивши, що ОСОБА_3 позов не доведено, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти в задоволенні позову також і з підстав пропуску строку позовної давності.

З огляду на викладене, рішення суду відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_1», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про стягнення грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_1», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про стягнення грошових коштів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: