Справа № 286/153/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю представника

позивача ОСОБА_1,

представника відовідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Ігнатпільський карєр» про стягнення коштів на поховання та спорудження надгробного памятника , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на поховання та спорудження надгробного памятника на могилі сина ОСОБА_4, в розмірі 19279 грн., мотивуючи тим, що її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював в ПАТ «Ігнатпільський карєр». 17.06.2015 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого її син загинув під час виконання своїх трудових обовязків. За результатами проведення спеціального розслідування даного нещасного випадку комісією було встановлено коло осіб, з вини яких загинув її син.

На поховання сина нею були понесені затрати: на саме поховання та спорудження надгробного памятника. Загальна сума витрат склала 32696 грн..

Відповідачем на її прохання відшкодувати вказані витрати виділено їй 3420 грн. на поховання та 10000 грн. на спорудження памятника, однак вказані кошти не покрили навіть її витрат на поховання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов слід частково задовольнити з наступних підстав.

Копія свідоцтва про народження серії І-ФГ №160615 від 12.02.1960 свідчить, що позивач є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копії акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 17.06.2015 форми Н-5 та акту №01 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом форми Н-1 (а.с.7-13) підтверджують, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався під час виконання ним трудових обовязків та завдань роботодавця за режимом роботи підприємства. Даний нещасний випадок спеціальною комісією визнано повязаним з виробництвом та взято на облік ПАТ «Ігнатпільський карєр». Встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці і які є відповідальними за нещасний випадок.

Факт настання смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 17.06.2015 внаслідок нещасного випадку у звязку з виробництвом підтверджується і копією лікарського свідоцтва про смерть №221 (а.с.14).

В правовій нормі, що міститься в ст. 1201 ЦК України закріплено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

В п. 1-2 Постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України розяснив, що уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника - Фондом. Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди.

В п.24 вказаної Постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Відповідно суд не може покласти в основу рішення твердження представника відповідача про не- закінчення кримінального провадження та недоведеність вини відповідача у смерті сина позивача. Оскільки, хоча по кримінальному провадженню № 0000549 по факту смерті ОСОБА_4, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 271 ч.2 КК України, яке оглянуто в судовому засіданні, ведеться досудове розслідування, однак наявність акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 17.06.2015 форми Н-5 та акту №01 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом форми Н-1, виходячи з діючих норм права, що регулюють дані правовідносини, є підставою для відшкодування шкоди.

Вирішуючи питання розміру відшкодування витрат суд враховує наступне.

27.09.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про відшкодування витрат на спорудження надгробного памятника в сумі 14397 грн., долучивши копію товарного чека №58 від 18.09.2016. На вказану заяву позивачу повідомлено про те, що згідно наказу №76-к від 17.06.2015 їй було надано матеріальну допомогу на поховання в сумі 3420 грн. та 10000 грн. на спорудження надгробного памятника.

Вказані обставини підтверджуються копією заяви позивача від 27.09.2016 та листа відповідача №91 від 24.10.2016 (а.с.15). Факт отримання вищезазначених коштів від підприємства підтримав в судовому засіданні представник позивача.

Копія товарного чека №58 від 18.09.2016 (а.с.16) підтверджує прийняття від ОСОБА_3, тобто позивача, замовлення на спорудження надгробного памятника та оплату його в сумі 14397 грн..

Факт установлення памятника підтверджується фотоматеріалами (а.с. 38-40) та показаннями свідка ОСОБА_5.

Копія накладної №89 від 17.06.2015 (а.с.17) свідчить про понесені затрати на ритуальні послуги на суму 8762 грн.. Хоча на накладній не зазначено кому саме відпущено, на що звернув увагу представник відповідача, однак перелік речей свідчить про придбання їх для особи чоловічої статі, дата 17.06.2015, відповідає даті смерті ОСОБА_4 і накладна знаходиться у позивача, а тому наявність вказаних обставин в своїй сукупності не дає підстав суду сумніватися у фактичному понесенні вказаних витрат позивачем.

З копії товарного чека №15 від 18.06.2015 ФОП ОСОБА_6 (а.с.18) вбачається понесення затрат на поминальний обід в сумі 7000 грн. та придбання спиртних напоїв і продуктів харчування на суму 2537 грн.. Вказаний товарний чек сам по собі також не підтверджує факт понесення витрат саме позивачем.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання.

Більше того, зі змісту правових норм статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу" випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями.

Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд України в своїй ухвалі від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10, в якій зокрема вказав, що понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання.

Крім того, у вказаній ухвалі також висвітлено питання відшкодування вартості надмогильних памятників і огорожі. Суд зазначив, що не зважаючи на те, що Законом такий розмір не обмежений, слід враховувати, що витрати на виготовлення памятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних памятників і огорож у даній місцевості.

В судовому засіданні підтверджено фотоматеріалами (а.с. 38-40) та показаннями свідка ОСОБА_5, що памятник ОСОБА_4 нічим не відрізняється від інших памятників на кладовищі, тобто від стандартних памятників у даній місцевості. Вказану обставину фактично визнав і відповідач, перерахувавши позивачеві ще до виготовлення памятника та надання товарного чека 10000 грн.. При цьому, суд враховує, що шарики на памятнику дійсно не встановлено.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, з метою захисту гарантованих Конституцією України прав позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: фактичні витрати на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 4097 грн.(14397 грн.(понесені витрати позивачем) 10000 грн. (сума відшкодування відповідачем) 300 грн. (шарики) та 5342 грн. витрат на поховання (8762 грн. фактично понесені витрати 3420 грн. сума відшкодування відповідачем), а всього 9439 грн. 00 коп..

Позовні вимоги в частині стягнення витрат на поминальний обід з урахуванням вищевказаних положень судової практики та спеціального законодавства задоволенню не підлягають.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

З відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 312 грн. 96 коп. ( 48,9 % - відсоток задоволених вимог Х 640 грн. сума судового збору по позову : 100%).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 196, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Ігнатпільський карєр» на користь ОСОБА_3 витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника в сумі 9439 грн. 00 коп..

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ПАТ «Ігнатпільський карєр» судовий збір в сумі 312 грн. 96 коп. в доход держави.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7