Справа № 282/855/16 Провадження № 2/0274/237/17
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
27.02.17 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представником якої є ОСОБА_2,
доОСОБА_3, представником якого є ОСОБА_4,
простягнення боргу за договором позики,
та за зустрічним позовомОСОБА_3
провизнання недійсними договорів позики від 31.12.2015 р. та від 12.01.2016 р.,
У серпні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі, еквівалентному 13 000,00 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення, та три проценти річних у розмірі 5 309,15 грн.
У вересні 2016 р. ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом, у якому просить визнати недійсними договори позики від 31.12.2015 р. та від 12.01.2016 р.
Ухвалою від 27.02.2017 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.
ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що грошових коштів він від ОСОБА_1 не отримував, а боргові розписки на підтвердження отримання грошей були написані ним у зв'язку з погрозами та шахрайськими діями ОСОБА_1.
Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 01.12.2015 р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 6 000,00 доларів США, які зобов'язується повернути до 31.12.2015 р., а відповідно до розписки від 12.01.2016 р. ОСОБА_3 зобов'язався до 31.03.2016 р віддати кошти у розмірі 7 000,00 доларів США, які він позичив у ОСОБА_1 (а. с. 4, 5).
Доказів того, що грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував, а розписки від 01.12.2015 р. та від 12.01.2016 р. були написані ним у зв'язку з погрозами та шахрайськими діями ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6 не подав.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З урахуванням наведеного Суд вважає, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 01.12.2015 р. та 12.01.2016 р. було укладено договори позики, на підставі яких перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США та 7 000,00 доларів США, при цьому другий зобов'язався повернути першому ці грошові кошти 31.12.2015 р. та 31.03.2016 р. відповідно.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника ОСОБА_1, зобов'язань з повернення 31.12.2015 р. та 31.03.2016 р. ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6 000,00 доларів США та 7 000,00 доларів США відповідно ОСОБА_3 не виконав.
Доказів, які б це спростовували, ОСОБА_3 не подав.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частинами першою та другою статті 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином грошове зобов'язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договорами позики від 01.12.2015 р. та від 12.01.2016 р. має бути виконано у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу, тобто на 27.02.2017 р., а саме за курсом 27,0537 грн. за 1 долар США, тобто у розмірі 351 698,10 грн. (13 000,00 доларів США * 27,0537 грн.), оскільки інший порядок визначення цієї суми не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зважаючи на наведену норму Цивільного кодексу України, ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 01.12.2015 р. та від 12.01.2016 р., з урахуванням трьох процентів річних від прострочених сум 6 000,00 доларів США та 7 000,00 доларів США, за весь час прострочення, тобто за час, починаючи відповідно з 31.12.2015 р. та з 31.03.2016 р. по день ухвалення рішення, що складає 209,59 доларів США та 421,15 доларів США, що за офіційним курсом долара США на день платежу, тобто на 27.02.2017 р., а саме за курсом 27,0537 грн. за 1 долар США, становить 17 063,85 грн. (630,74 доларів США * 27,0537 грн.)
Разом з тим, ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 три проценти річних у розмірі 5 309,15 грн., тобто у меншому розмірі, ніж підлягає стягненню.
Суд, зважаючи на положення частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі), не може вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 3 366,80 грн. (судовий збір, а. с. 1, 2).
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики у розмірі 351 698,10 грн. та три проценти річних у розмірі 5 309,15 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 3 366,80 грн.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;
у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Корбут