Справа № 127/7285/14-ц Провадження № 22-ц/772/337/2017Головуючий в суді першої інстанції Луценко Л. В.
Категорія 47Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М., з участю секретаря судового засідання Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Управління державного земельного агентства у Вінницькому районі Вінницької області, Реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції, про визнання недійсними та скасування пунктів додатку № 1 до рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року, пунктів рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року та свідоцтв про право власності, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що на підставі рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 2 жовтня 2007 року він та ОСОБА_6 набули право власності на 41/100 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Згідно із рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 6 жовтня 1955 року за будинком № АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку площею 1481 кв. м. Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 29 квітня 2005 року між співвласниками будинку по АДРЕСА_1 було встановлено порядок користування земельною ділянкою, відповідно до змісту якої ОСОБА_7, ОСОБА_8 виділялась у спільне користування земельна ділянка за цією адресою, позначена на кадастровому плані, виготовленому ДП «Поділлягеодезкартографія» 24 лютого 2005 року, як зони № 2, № 4, № 6 та зафарбована жовтим кольором, загальною площею 0,0901 га, з яких: під будівлями та двором 0,0199 га; під садом 0,0520 га; під ріллею 0,0182 га.

П.п. 1.4, 1.5 додатку № 1 до рішення Вінницької міської ради Вінницької області від 21 червня 2013 року Вінницькою міської ради було затверджено обґрунтування з визначенням меж та площі земельних ділянок для житлових потреб та надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в АДРЕСА_1, площею 1000 кв. м, з метою подальшої безоплатної передачі у власність ОСОБА_4 та по АДРЕСА_2, площею 1000 кв. м, з метою подальшої безоплатної передачі у власність ОСОБА_5

П. 1 рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідно до п. п. 8, 14 зазначеного рішення передано безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, площею 1000 кв. м, та земельну ділянку по вул. Д. Нечая,138-а в м. Вінниці, площею 1000 кв. м, відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вважав, що до нього та третьої особи ОСОБА_6 перейшло право користування частиною земельне ділянки по вул. Д. Нечая,136 у м. Вінниці, якою користувались попередні власники домоволодіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а при передачі землі у власність відповідачам Вінницькою міською радою не були дотримані вимоги ст. 116, 141 ЗК України, оскільки рішення про надання земельної ділянки прийняте без її вилучення із його та ОСОБА_6 користування.

Просив визнати недійсним та скасувати пп. 1.4, 1.5 додатку № 1 до рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року, п.п. 8, 14 рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року, свідоцтва про право власності від 10 вересня 2013 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року у позові відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просили скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, з урахуванням висновків і мотивів, з яких виходив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30 листопада 2016 року, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 2 жовтня 2007 року визнано дійсним договір дарування від 26 вересня 2007 року, за яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подарували, а ОСОБА_2 та ОСОБА_6 прийняли у дар 41/100 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0199 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,яка належала дарувальникам на праві власності на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, відповідно серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 від 7 листопада 2005 року. Саме на цю земельну і було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності зазначеним рішенням третейського суду (Т. 1 а. с. 15 - 16).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 6 жовтня 1955 року за вказаним вище будинком було закріплено земельну ділянку площею 1481 кв. м (Т. 1 а. с. 167 - 168).

Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 29 квітня 2005 року між попередніми співвласниками будинку по АДРЕСА_1 було встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою: ОСОБА_7, ОСОБА_8 виділялась у спільне користування земельна ділянка по АДРЕСА_1, позначена на кадастровому плані, виготовленому ДП «Поділлягеодезкартографія» 24 лютого 2005 року, як зони № 2, № 4, № 6, зафарбовані жовтим кольором, загальною площею 0,0901 га, з якої: під будівлями та двором 0,0199 га; під садом 0,0520 га; під ріллею 0,0182 га (Т. 1 а. с. 14).

Рішенням Вінницької міської ради Вінницької області від 21 червня 2004 року «Про землеустрій м. Вінниці» встановлено, що землі, які знаходяться в межах адміністративно-територіальної одиниці м. Вінниці, за винятком земель, що перебувають під об'єктами загальнодержавної власності України, а також переданих і наданих у приватну власність, слід вважати землями комунальної власності, якими розпоряджається територіальна громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради.

7 листопада 2005 року між Вінницькою міською радою Вінницької області та попередніми власниками будинку ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 4 роки 10 місяців, що розташована по АДРЕСА_1 у м. Вінниці, загальною площею 0,0702 га, з них: 0,0520 га знаходиться під садом; 0,0182 га - підріллею.

У зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки та відсутністю у строки, передбачені п. 8 договору оренди, клопотання про продовження терміну дії договору, заяв інших осіб про надання цієї землі в оренду чи користування, на виконання п. 37 договору, рішенням Вінницької міської ради від 26 грудня 2012 року вирішено зняти з реєстрації договір оренди земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 у

м. Вінниці. Вказана земельна ділянка, площею 0,0702 га, зарахована до земель територіальної громади міста (землі житлової та громадської забудови) (Т. 1 а. с. 169).

П. п. 1.4, 1.5 додатку №1 до рішення Вінницької міської ради Вінницької області від 21 червня 2013 року затверджено обґрунтування з визначенням меж та площі земельних ділянок для житлових потреб та надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: в АДРЕСА_1, площею 1000 кв. м, з метою подальшої безоплатної передачі у власність ОСОБА_4; в м. Вінниці по АДРЕСА_2, площею 1000 кв. м, з метою подальшої безоплатної передачі у власність ОСОБА_5 (Т. 1 а. с. 72 - 73)

Пунктом 1 рішення Вінницької міської ради Вінницької області від 23 серпня 2013 року вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

П. п. 8, 14 цього рішення передано безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 а, площею 1000 кв. м, та земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 1000 кв. м, відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - набуття позивачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_6 права власності на 41/100 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на той самий час) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Отже, виходячи зі змісту рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 2 жовтня 2007 року та норм матеріального права, якими регулювались правовідносини щодо переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що до ОСОБА_2 та ОСОБА_6перейшло право власності лише на земельну ділянку, на якій розташована 41/100 частина будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, площею 0,0199 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала дарувальникам на праві власності на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, відповідно серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 від 7 листопада 2005 року.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Земельна ділянка, загальною площею 0,0702 га, з яких: 0,0520 га - підсадом; 0,0182 га - під ріллею, якою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 користувались на підставі договору оренди від 7 листопада 2005 року, як вбачається зі змісту зазначеного рішення третейського суду,не була предметом договору дарування, визнаного дійсним цим рішенням, а тому жодних прав на неї ОСОБА_2 та ОСОБА_6не набули, відтак підстави набуття права на цю ділянку ОСОБА_7 таОСОБА_8, зокрема й встановлення порядку користування нею між попередніми власниками будинку, для вирішення цієї справи правового значенняне мають.

Як видно із висновку судової земельно-технічної експертизивід 12 лютого 2015 року та висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 24 липня 2015 року земельні ділянки, які були виділені відповідно до оскаржуваних рішень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із земельною ділянку, на якій розташована 41/100 частина будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, площею 0,0199 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не суміщаються (Т. 2 а. с. 16 - 30, 91 - 102).

Суміщення має місце із земельною ділянкою, загальною площею 0,0702 га, з яких: 0,0520 га - підсадом; 0,0182 га - під ріллею, прав на яку, як правильно встановив суд першої інстанції, позивач та третя особа ОСОБА_6 не набули, а отже й не набули права вимагати їх захисту, в тому числі шляхом оспорювання рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження нею.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що зазначення у цих висновках експертів про те, що земельні ділянки, виділені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, частково суміщаються із земельною ділянкою домоволодіння № АДРЕСА_1, тобто фактично про правову належність земельної ділянкиплощею 0,0702 га до земельної ділянки, право на яку набули ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у зв'язку із набуттям права власності на частину житлового будинку, носить виключно правовий характер, зроблений без застосування спеціальних знань у сфері землеустрою на підставі оцінки відповідних актів Вінницької міської ради та судових рішень, а тому виходить за межі повноважень експертів.

Крім того, як видно зі змісту позовної заяви, підставою позову є порушення органом місцевого самоврядування при передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимог ч. 5 ст. 116 та ст. 141 ЗК України - без припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Ст. 141 цього Кодексу встановлює підстави припинення права користування земельною ділянкою, якими, зокрема є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Набуття громадянами та юридичним особами права на землю із земель державної та комунальної власності урегульовано ст. 116 ЗК України, згідно з ч. 1 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Проте, як видно з матеріалів справи, рішення Вінницької міської ради, як уповноваженого органу місцевого самоврядування (п. «в» ст. 12 ЗК України) на передачу у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_6 земельної ділянки загальною площею 0,0702 га, з яких: 0,0520 га - під садом; 0,0182 га - під ріллею, що перебувала у користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору оренди від 7 листопада 2005 року, не приймалось, аукціон щодо її передачі в користування не проводився.

Відсутність підстав набуття права на цю ділянку позивачем та третьою особою ОСОБА_6 у зв'язку із набуттям права власності на 41/100 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України обґрунтована судом вище.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0702 га, з яких: 0,0520 га - під садом; 0,0182 га - під ріллею, що перебувала у користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору оренди від 7 листопада 2005 року, не набули, то й підстав для його припинення задля передачі цієї ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було.

Щодо доводів третьої особи ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, зокрема про порушення при виділенні земельних ділянок відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимог ст. 88 Водного кодексу України, то, окрім зазначеного вище обґрунтування відсутності порушення її прав, свобод чи інтересів (прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл,

що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів

правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних

потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18)) оспорюваними рішенням та свідоцтвамипро право власності, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підстава позову - цечастина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.5 ч. 2 ст. 119 ЦК України).

Позивач має право її змінити лише до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви (ч. 2 ст. 31 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 34 ЦПК України надає право третій особі вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін.

Проте, на обставини, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_6, позивач в суді першої інстанції не посилався, вона також жодних вимог щодо предмета позову не заявляла, доказів на їх підтвердження ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_6 не подавали, відтак ці обставини не могли бути предметом дослідження судом першої інстанції, як такі, що виходять за межі підстав позову, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України їх дослідження виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про відмову у позові лише тим, що земельна ділянка, площею 0,0702 га за своїм цільовим призначенням не відноситься до земель житлової забудови, а тому на правовідносини сторін не поширюється дія ст. 120 ЗК України (без розшифрування того, в якій редакції ця норма діяла на час виникнення права власності на нерухоме майно у позивача та третьої особи ОСОБА_6.), однак з урахуванням встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності вірно вирішив справу по суті в межах позовних вимог, а оскільки внаслідок винесення судовою колегією власного рішення результат по суті не зміниться, тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 , 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ В.М. Медяний

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк