Справа № 758/8957/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, суми інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди в зв»язку з невиконанням державним виконавцем Головного управління юстиції у Київській області рішення суду від 19.09.2014 року та стягнення моральної шкоди, вимоги неодноразово збільшував, та просив стягнути з відповідачів на підставі ст. 1173 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 516 130,35 грн., інфляційні витрати за період з червня 2015 року по січень 2017 року в розмірі 83 427,22 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав.

Представник відповідача Телявський А.М. просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що у провадженні ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало зведене виконавче провадження №35383540 відносно боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт», до складу якого входило 1679 виконавчих проваджень про стягнення заборгованості по заробітній платі на загальну суму стягнення 115 820 331,00 грн. Державним виконавцем вживались всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи з примусового виконання виконавчих документів, з яких фактично виконано 283 виконавчих проваджень по заробітній платі на суму 23 722 858,00 грн. В порядку надходження коштів на депозитний рахунок відділу задоволено вимоги стягувачів, які подали на примусове виконання виконавчі документи до 21.06.2013 року в порядку дати надходження виконавчих документів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість спірне виконавче провадження, за яким позивач виступає стягувачем, відкрито постановою державного виконавця 10.11.2014 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2014 року стягнуто з ПрАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 516 130,35 грн. (а.с. 14-15). Рішення набрало законної сили 14.10.2014 року.

На виконання рішення суду 15.10.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_1 видано виконавчий лист (а.с. 16).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Шведом Р.М. від 10.11.2014 року відкрито виконавче провадження №45377361, з примусового виконання даного виконавчого листа №2/359/2076, виданого 15.10.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (а.с. 18).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Київській області від 10.12.2014 року прийнято до виконання виконавче провадження №45377361 (а.с. 19).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2016 року визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шемета О.В., за період часу з 10.12.2014 року по 06.08.2015 року, у зв"язку з невиконанням виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2014 року (а.с. 22-23).

На день розгляду справи ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2016 року набрала законної сили, відомості щодо апеляційного провадження у суду відсутні.

Під час виконання рішень судів про стягнення заробітної плати всім звільненим працівникам, відповідача визнано банкрутом.

Так, 31.03.2015 року до державного виконавця надійшла ухвала Господарського суду Київської області №911/2987/13 від 04.03.2015 року про порушення справи про банкрутство ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт».

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Шемет О.В. від 06.08.2015 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження закінчено (а.с. 20). Зі змісту постанови вбачається, що постановою Господарського суду Київської області від 10.07.2015 року в справі №911/2987/13 визнано банкрутом ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Позивач вважає, що, якби не бездіяльність з боку державного виконавця щодо розподілу в порядку черговості тих коштів, які надходили на розрахунковий рахунок ДВС, то він зміг би отримати належну йому суму заборгованості 516 130,35 грн. На своїх вимогах наполягав, не погодився з тим, що суми, яка знаходилась на розрахунковому рахунку ДВС не вистачило б на всіх стягувачів, у яких на той час були відкриті виконавчі провадження за виконавчими документами.

На обґрунтування позову позивач також послався на ту обставину, що 17.12.2015 року після закінчення виконавчого провадження відносно боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» проведено аукціон цілісного майнового комплексу на суму 5 442 607 263,83 грн. Вважає, що цих коштів вистачає на погашення заборгованості по зарплаті на викоання рішення суду, хоча виконавче провадження на той час вже було закінчено.

Статті 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на день виникнення правовідносин) визначають, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про виконавче провадження" (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами та зобов'язання за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету, вимоги органів страхування з обов'язкового страхування (крім вимог щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування); 6) у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Як встановлено в судовому засіданні і підтвердилось сторонами, на виконання у відділі примусовог виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції у Київській області перебувало 1679 виконавчих проваджень про стягнення з боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт», заборгованості по зарплаті ( однієї черги), 283 з яких закінчені в зв»язку з повним виконанням рішення судів, тобто заборгованість була погашена.

Отже, між сторонами фактично виник спір з приводу того, яким чином пропорційно до належної кожному стягувачу суми повинні розподілятись кошти внутрі однієї конкретної черги- вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами.

Перевіряючи дані обставини, які кошти надходили на рахунок Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Київській області з моменту відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1, тобто з 10.11.2014р. ( а.с.99), встановлено наступне.

За цей період і до порушення справи про банкрутство боржника ( 31.05.2015р.), кошти надходили 05.03.2015р. та 10.03.2015р.

Станом на 05.03.2015 року, як зазначається в запереченнях на позов ( а.с.64), на депозитний рахунок відділу надійшли кошти, списані з банківських рахунків боржника ПрАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" в сумі 264 788,40 грн.Відповідно до даних системи електронних торгів арештованого майна "Сетам" визначено переможців торгів арештованого майна, а саме: гараж загальною площею 86,70 кв.м. на суму 378 659,00 грн. та гараж загальною площею 138,80 кв.м. на суму 597 495,00 грн. 10.03.2015 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від реалізації вказаного майна в сумі 927 346,30 грн. та 13 026,40 грн. від реалізації металоконструкції від вивіски "Авіакомпанія "Аеросвіт".

Вищевказані обставини, визнані сторонами в судовому засіданні, а тому не підлягають доказуванню на підставі ст. 61 ЦПК України.

Між тим, представник відповідача зазначає, що сума розподіляється пропорційно між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби,таким чином, що спочатку заборгованість в повному обсязі отримують ті стягувачі, які раніше звернули виконавчі листи на виконання, а потім решта послідовно по датам надходження виконавчих документів. Тому 283 виконавчих проваджень закінчені в зв»язку з повним погашенням заборгованості по зарплаті, а решта не встигли отримати. На погашення заборгованості по 283-м провадженям перераховано всього 23 722 858,00 грн. із загальної заборгованості по зведеному провадженню по заробітній платі була 115 820 331,00 грн.

Як роз»яснює Міністерство юстиції України в листі від 19.12.2016р. № 4518/Д-29224/11 за підписом заступника Міністра з питань виконавчої служби Шкляр С.В., скерованого на ім»я позивача ( а.с.80), вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума не достатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувану суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.

Таким чином, задоволення вимог в повному обсязі необхідно для переходу на наступну чергу , наприклад, на третю чергу згідно ст.44 ЗУ «Про виконавче провадження». А всередині черги вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми, тобто треба брати до уваги кількість наявних виконавчих документів на цей час, і ділити суму між ними. Разом з тим, державний виконавець не дотримався такого порядку. А як вбачається із заперечень та пояснень в судовому засіданні , він спочатку розподіляв кошти до задоволення вимог в повному обсязі стягувачам всередині черги в хронологічному порядку по датам надходження документів і відкриття виконавчих проваджень. Такі дії державного виконавця суперечать вимогам ст.44 ЗУ Про виконавче провадження ( в редакції, яка діяла до 05.10.2016р).Отже,державний виконавець мав розподілити суму, яка на той час надійшла на рахунок відділу 1 205 161,10 грн. ( 264 788,40 грн. +927 346,30 грн.+ 13 026,40 грн.) на кількість виконавчих проваджень, які перебували на виконанні, включаючи і позивача.

Разом з тим, суд не може вийти за межі позовних вимог, на задоволенні яких наполягав позивач, та вважав, що необхідно стягнути саме 516 130,35 грн. основної заборгованості по заробітній платі , а тому такі вимоги задоволенню не підлягають, несплата цих коштів в такому розмірі з вини відповідача не доведена. Якщо б державний виконавець розподілив наявну на рахунку суму 1 205 161,10 грн. пропорційно до кількісті решти виконавчих проваджень, які залишились не виконаними ( 1679 - 283=1396 проваджень), то суми 863,30 грн. не вистачило б позивачу для погашення заборгованості. Якщо навіть взяти до уваги всю суму, яка перерахована на погашення заборгованості по заробітній платі поділити пропорційно на всіх стягувачів (23 722 858,00 грн : 1679 проваджень= 14129,15 грн. ) , то цих коштів не вистачило б для задоволення вимог позивача, на яких він наполягає. Інших даних на неодноразову вимогу суду сторонами в судове засідання не надано, тому суд виходить з наявних в справі доказів.

Кошти 5 442 607 263,83 грн., на наявність яких посилався позивач, не можуть враховуватись, оскільки вони не надходили на рахунок відділу , а з»явились після закінчення виконавчого провадження внаслідок проведення аукціону цілісного майнового комплексу боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт». Тому їх перерахування на погашення заборгованості по зарплаті державним виконавцем було неможливе.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн. позивач обґрунтував порушенням звичайного способу життя, необхідністю звернення з позовами та скаргами на дії державних виконавців, з метою виконання рішення суду. У зв»язку з невиконанням рішення суду він змушений обмежувати себе у споживанні необхідних йому та членам родини товарів та послуг, що призвело до моральних переживань.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року (справа №6-48цс13) при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24.03.1998 року "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Позивачем в судовому засіданні не доведено на підтвердження вимог в цій частині, тому вимоги щод стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов»язання слід з»ясувати: чи існує зобов»язання між сторонами, чи це зобов»язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов»язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов»язання (стаття 625 ЦК України).

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15. А тому вимоги про стягнення 3% річних в сумі 83427,22 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 23, 625, 1173, 1167 ЦК України, ЗУ "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяв до 05.10.2016 р.), ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, суми інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун