Справа № 439/1205/16 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/481/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Бродівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту її національності полька - відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким встановити юридичний факт, що національність ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Тератин, Грубешівського повіту, Польща - полька. Вважає рішення необ'єктивним, необґрунтованим, упередженим та винесеним з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. Зазначає, що факт її приналежності до польського народу підтверджується рядом доказів, зокрема, свідоцтвом про народження, яке було видано відділом реєстрації актів цивільного стану в Уханях 21.02.1986 р. Проте, у неї наявний лише скорочений витяг із свідоцтва, а тому інформація в ньому не повна і зазначено лише місце народження, а відомості про національність відсутні. Висновки суду про відсутність доказів про належність її до польського громадянства безпідставні. Крім цього, судом не враховано, що визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану в позасудовому порядку - неможливо

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від заінтересованої особи до суду надійшов лист, із змісту якого вбачається, що вони просять про розгляд справи у відсутності їх представника.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав

Із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 11, 24 Конституції України, ст. 300 ЦК України, ст.ст. 11, 13, 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» ст.ст. 234, 256, 259 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні заяви - виходив з того, що із змісту заяви ОСОБА_2, пояснень її представника ОСОБА_3, наданих ним в судовому засіданні та копій документів, звірених з оригіналами в судовому засіданні та долучених до справи, встановлено, що заявник ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2), народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с.Тератин Грубешівського повіту республіки Польща. Це підтверджується скороченим витягом із свідоцтва про народження заявника та копією паспорта. Її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 21 квітня 1963 року в Україні вона одружилася із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції у Львівській області було складено відповідний актовий запис № 4. У своїй заяві ОСОБА_2 стверджує, що при одруженні просила вказати в актовому записі про одруження її національність українка. Проте, такі твердження є голослівними, так як не підтверджені жодним доказом, а у свідоцтві про одруження відомості про національність взагалі відсутні. Знайшло своє підтвердження в судовому засіданні пояснення заявника про те, що її батько був поляком. Проте, пояснення щодо національності її матері, народження та проживання батьків у Польщі не підтверджено жодним доказом. Встановлення факту для заявника необхідне для «впорядкування документів, реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження», «відновити та зберегти своє етнічне польське походження». Таким чином, на думку суду, на території України факт належності особи до будь-якої національної не тягне за собою юридичних наслідків. Суд вважав, що в даному випадку право заявника на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене. Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення, зберігати своє етнічне польське походження. За таких обставин суд не вбачав законних підстав для задоволення вимог заявника.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення та без дотримання вимог закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох народних засідателів.

Крім цього, згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом першим частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Також, з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, вбачається, таке: звернути увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом).

Згідно змісту п.3 вказаної Постанови вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст.136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК.

Окрім цього із змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 7.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» вбачається таке:

П.2 Постанови: слід мати на увазі, що відповідно до ст.161 КпШС суд розглядає в порядку окремого провадження за правилами глави 36 ЦПК справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану або коли з цього приводу є спір між заінтересованими особами (між заявником і особами, інтереси яких може зачепити зміна запису, оскільки у них, у зв'язку з цим, виникнуть певні обов'язки). За правилами глави 36 ЦПК судами розглядаються також заяви про анулювання поновлених або повторно складених актів громадянського стану у разі виявлення первинних записів (ст.161-1 КпШС). Заява про анулювання поновленого або повторно складеного актового запису приймається до провадження суду, коли заявник звертався з такою заявою до органу реєстрації актів громадянського стану і йому відмовлено в анулюванні цього запису за висновком Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, виконавчого комітету обласної, Київської чи Севастопольської міських Рад народних депутатів, а також коли є спір між заінтересованими особами. Відмова органу реєстрації актів громадянського стану в реєстрації акту громадянського стану, в тому числі у зміні прізвища, імені та по батькові (ст.9 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану") може бути оскаржена в суд у порядку, встановленому для оскарження неправомірних дій органів державного управління, що ущемляють права громадян, після оскарження цих дій до вищестоящого органу. Справи про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану або про його анулювання підсудні районним (міським) судам за місцем проживання заявника.

П. 3 Постанови: судам належить враховувати, що відповідно до ст.19 Закону "Про органи реєстрації актів громадянського стану" реєстрація народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові провадиться органами реєстрації актів громадянського стану в книгах спеціального зразка, які є єдиними доказами засвідчених у них фактів. Крім цього Закону, порядок реєстрації актів громадянського стану встановлюється Правилами, які затверджуються Міністерством юстиції України. Згідно з цим Законом і Правилами суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). З такими заявами до суду можуть звертатися особи, щодо яких складено актовий запис; батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники - щодо актових записів, які стосуються неповнолітніх дітей, а у передбачених законодавством випадках і самі неповнолітні, які досягли 16 років; опікуни громадян, визнаних судом недієздатними, а щодо актових записів померлих - особи, які входять до кола їх спадкоємців. При відмові у поновленні актового запису заінтересована особа згідно з правилами глави 37 ЦПК може звернутися до суду із заявою про встановлення факту реєстрації відповідного актового запису. У тих випадках, коли акт громадянського стану зареєстровано в компетентних іноземних органах, встановлення неправильності запису або анулювання цього акту може провадитися з додержанням вимог ст.203 КпШС тільки відповідно до законодавства держави, на території якої складено запис (це не стосується територій, що увійшли до складу України - ч.3 ст.6 КпШС).

П. 7 Постанови: при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено. У разі, коли мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім'я, по батькові за бажанням матері, запис про громадянство і національність батька за громадянством і національністю матері. Такі дані можуть бути внесені до актового запису за заявою матері або повнолітньої дитини. Якщо до свідоцтва про народження внесено записи, не передбачені Положенням "Про свідоцтво про народження", затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-12, або іншими законодавчими актами України, суд може розглянути заяву про визнання неправильності цих записів за правилами глави 36 ЦПК. Питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. При вирішенні питання щодо неправильності запису про національність батьків слід враховувати, що згідно з Указом Президента України від 31 грудня 1991 року N 24/91 "Про порядок зміни громадянами України національності" у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного з батьків.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою та просила: встановити юридичний факт, що її (ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с.Тератин, Грубешівського повіту, Польща) національність - полька.

Дійсно у період дії ЦПК України 1963 року, розгляд справи про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану було передбачено в порядку окремого провадження (глава 36 ЦПК України 1963 року). Однак, на даний час, норми, які б дозволяли розгляд справ такої категорії в порядку цивільного судочинства в порядку окремого провадження (зокрема і у формі встановлення фактів, що мають юридичне значення), - відсутні.

На даний час питання внесення виправлень у записи актів цивільного стану слід вирішувати в адміністративному порядку та у випадку виникнення спору у спосіб оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних органів реєстрації актів цивільного стану чи їх посадових осіб, як суб'єктів владних повноважень, в порядку адміністративного судочинства, що відноситься до компетенції адміністративних судів, як адміністративних спорів.

Згідно змісту п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вказане, не з'ясувавши вказаних обставин, відкривши провадження у даній справі та вирішивши вказану заяву по суті, незважаючи на те, що вирішення таких питань не може розглядатись в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, суд відповідних норм закону не дотримав.

Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Зважаючи на вказане рішення суду слід скасувати, а провадження у справі закрити чим частково задовольнити апеляційну скаргу.

Вказане не позбавляє заявника права на звернення до відповідного органу для вирішення питання, у вирішенні якого вона зацікавлена в адміністративному порядку та у випадку виникнення адміністративного спору їй слід звернутись за його вирішенням у суд в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.4, 310, 313, 314 ч.1 п.3, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року - скасувати, а провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Бродівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.Л. Шумська