Справа № 415/696/17
Провадження № 2/415/598/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Лисичанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, 22 березня 2014 року померла мати позивача ОСОБА_2 , яка постійно проживала і була зареєстрована на день смерті за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. В.Сосюри ( вул. Свердлова )АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: м. Лисичанськ Луганська область, вул. В.Сосюри ( вул. Свердлова )АДРЕСА_2, яка належить померлій на підставі договору купівлі - продажу. Позивач прийняв спадщину, подавши 17.09.2014 року заяву до Лисичанської державної нотаріальної контори, спадкова справа 37/2014. Державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 грудня 2016 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на підставі того, що немає можливості отримати інформацію, необхідну для вчинення нотаріальної дії. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( заповіти/ спадкові договори) , наявний заповіт за реєстровим № 1-4367, складений ОСОБА_2, посвідчений 15.08.1988 року Лисичанською ДНК Луганської області. У звязку з тим, що м. Луганськ є непідконтрольною територією Українській владі, неможливо отримати з Луганського обласного нотаріального архіву копію заповіту. Після смерті матері позивач не знайшов заповіту. Крім позивача, відсутні будь - які спадкоємці, її чоловік ОСОБА_4 помер 06 жовтня 2006 року . Позивач є єдиним сином у матері. Інші особи з заявою про прийняття спадщини за заповітом не зверталися. У звязку з викладеним просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: Луганська область, вул. В.Сосюри ( вул. Свердлова )АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_2, померлої 22.03.2014 року.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_5 надала письмову заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю та відсутності позивача, позов підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій позов визнала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України ЕК 767006, виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 20.02.1998 року, ОСОБА_1 народився 30 квітня 1960 року.

Судовим розглядом встановлено, що 22.03.2014 року померла мати позивача ОСОБА_2.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 398611, виданого 25.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 414.

Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 підтверджується:

-копією свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 413607 виданого 16.05.1960 року Верхнянським міськ. ЗАГС, згідно якого батьками ОСОБА_1, 30 квітня 1960 року, є батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_8, про що зроблено відповідний актовий запис 270.

-копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 27.04.1987 року, серії ІІ-ЕД № 461871, виданого 27.04.1987 року, Лисичанським міськ. ЗАГС, актовий запис 329, після одруження присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_4, дружині ОСОБА_4.

ОСОБА_4, помер 06.10.2006 року. Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 092162, виданого 09.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 1560.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: м. Лисичанськ Луганська область, вул. В.Сосюри ( вул. Свердлова )АДРЕСА_2, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 2521, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також, право власності ОСОБА_2 на вказане майно підтверджується копією витягу з державного реєстру правочинів від 25.05.2007 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2007 року, з яких вбачається , що власником квартири, на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_3, є ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2007 року.

До складу зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 входять: ОСОБА_2, яка знята з реєстрації 22.03.2014 року у звязку зі смертю, згідно довідки відділу надання адміністративних послуг № 561/10-13 від 02.02.2017 року.

В ході розгляду справи встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 9 квітня 2015 року № 317-VIII , Лисичанська міська рада рішеннями від 24.12.2015 р. №4/43 та від 27.01.2016 р. №6/72 затвердила Перелік перейменованих вулиць, провулків, проспекту, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, згідно якого вул. Свердлова перейменовано на вул. ім. В. Сосюри.

Як вбачається зі звіту про оцінку майна від 17.01.2017 року, ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_4 (Свердлова) міста Лисичанська становить 60570 грн.

Спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 була заведена 17.09.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 56540174, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 38389183 від 17.09.2014 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2016 року, державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, на звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4 (Свердлова) міста Лисичанська після померлої 22.03.2014 року мати позивача ОСОБА_2, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії , оскільки при вивченні документів було виявлено що є необхідність отриманні з Луганського обласного нотаріального архіву копії заповіту, посвідченого 15.08.1988 року Лисичанською ДНК за реєстром 1-4367 від імені померлої ОСОБА_2, для встановлення складу спадкового майна яке було заповідане та на чиє імя. У звязку з тим, що м. Луганськ є непідконтрольною територією українській владі, тому не має можливості отримати необхідну інформацію.

На запит суду Луганський обласний державний нотаріальний архів листом № 386/01-21 від 18.04.2017 року повідомив, що спадкова справа, заведена Лисичанською ДНК після померлої 22.03.2014 року ОСОБА_2, за реєстром 27/2014 до Луганського обласного державного нотаріального архіву не було передано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються за правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Згідно приписів ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

В силу статті 1261 ЦК України ОСОБА_1 як син спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом.

В силу ст. ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною пятою ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Разом з тим, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

До цього ж, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13 - висловлено думку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2016 року, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, є наявність заповіту посвідченого 15.08.1988 року Лисичанською ДНК за реєстром 1-4367 від імені померлої ОСОБА_2, проте у звязку з тим, що м. Луганськ є непідконтрольною територією українській владі, тому не має можливості отримати необхідну інформацію.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, м. Луганськ відноситься до території, де здійснювалася антитерористична операція.

Згідно із Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р м. Луганськ Луганської області віднесений до переліку населених пунктів, на території, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до Наказу № 953/5 від 17.06.2014 року Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417, з 20.06.2014 року тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України на території, зокрема м. Луганська Луганської області.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Крім того, суд при прийнятті рішення враховує вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно яких кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що використана позивачем реалізація його права на спадкове майно через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і неможливість її оформлення з незалежних від нього підстав, а саме з підстав здійснення антитерористичної операції у м. Луганську, яка триває до теперішнього часу та у звязку із неможливістю отримання заповіту, відповідає належному способу захисту порушеного права позивача. Тому, реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд , у відповідності до ст. 16 та ст.392 ЦК України.

А також, враховуючи, що в межах даного позову, доведено, що є відповідні документи, які підтверджують той факт, що померла мати позивача яка мала у власності квартиру і право на цю власність переходить до позивача у порядку спадкування за законом, але в звязку з тим, що від імені померлої ОСОБА_2 був посвідчений заповіт 15.08.1988 року Лисичанською ДНК, за реєстром 1-4367, який відсутній у позивача, а отримати його неможливо з підстав здійснення антитерористичної операції у м. Луганську де знаходиться Луганський обласний нотаріальний архів, проте враховуючи, що заповіт від імені померлої ОСОБА_2 був посвідчений саме у 1988 року, а спірна квартира за адресою: АДРЕСА_5, придбана померлою ОСОБА_2 25.05.2007 року, тобто через багато років з моменту складення заповіту, тому суд приходить до висновку, що зазначена квартира не входить до складу спадкового майна, зазначеного в заповіті від 1988 року за реєстром 1-4367.

Інших спадкоємців в ході розгляду справи не встановлено.

Отже, суд вважає, що спірна квартира входить до складу спадщини після смерті матері позивача і може бути успадковане її сином (позивачем), що є підставою для визнання за позивачем права власності на зазначене майно в порядку спадкування за законом після смерті його матері, в звязку із чим поданий позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивач не зазначив про стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: Україна, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри (колишня Свердлова)АДРЕСА_1, яка належала на підставі договору купівлі - продажу від 25.05.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 2521, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11, ОСОБА_2, яка померла 22 березня 2014 року .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко