Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1761/16-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Коломієць О.С., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 січня 2017 року,

встановила:

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

На його думку, судом при вирішенні спору не враховано, що він є студентом денної форми навчання, влаштуватись на роботу можливості не має, стипендію не отримує, несе матеріальні витрати у зв'язку з навчанням. Його батько неофіційно працює, отримує стабільний дохід, протипоказань до праці не має, аліменти нікому не сплачує. Тому, вважає помилковим висновок суду про наявність у відповідача доходу тільки у вигляді пенсії його батька - інваліда 1-ої групи та про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на його навчання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуюче наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 9).

ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року навчається на денній формі навчання Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова на бюджетній основі (а.с.6), у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач офіційно не працює, з 02 квітня 2013 року перебуває у Радомишльському управлінні праці та соціального захисту населення на обліку по догляду за своїм батьком інвалідом 1-ої групи - ОСОБА_3 (а.с. 24), за що отримує соціальну допомогу у розмірі 16,16 грн. щомісяця.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності можливості у батька надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається, та правильно відмовив у задоволенні позову.

Належних та допустимих доказів на підтвердження обставин отримання ОСОБА_2 стабільного доходу від своєї трудової діяльності та можливість надання ним матеріальної допомоги на навчання сина, ОСОБА_4 як суду першої, так і апеляційної інстанцій не надав, а тому доводи його апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Посилання у апеляційній скарзі на потребу у зв'язку з навчанням у матеріальній допомозі не може бути самостійною підставою для задоволення позову за відсутності доведеності обставин можливості батька надавати таку допомогу.

Крім того, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, позбавлений батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: