Провадження № 2/470/26/17
Справа № 470/869/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 Після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7.78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Він є спадкоємцем першої черги за законом, який спадщину прийняв, оскільки на день смерті матері був зареєстрований та проживав разом з нею. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав дізнався про наявність заповіту складеного від імені матері на земельну ділянку на користь відповідача. В отриманні копії заповіту Мурахівською сільською радою йому було відмовлено. Посилаючись на те, що мати за станом здоров'я не могла звертатися для складання заповіту до сільської ради, що знаходиться в іншому населеному пункті, також заповіт було посвідчено особою якій не надано право на таке посвідчення, а саме сільською радою. Крім цього, оригінал заповіту був відсутній у сільській раді, а тому у відповідачки не було підстав для отримання його дублікату лише на підставі реєстрового запису, позивач просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь відповідачки, посвідчений 22 червня 2009 року Мурахівською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області за реєстровим номером 11.

Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, вважаючи їх безпідставними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

22 червня 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт посвідчений секретарем Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області Савчук В.О., зареєстрований в реєстрі за № 11, за яким належну їй земельну ділянку площею 7.78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області заповіла своїй онучці ОСОБА_2, відповідачці у справі ( а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть серія НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.23).

Згідно копії спадкової справи заведеної державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 134/2016, зареєстрованої у спадковому реєстрі за № 59363716, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися: 13.08.2016 року - її онука - відповідач по справі про прийняття спадщини за заповітом, та 15 вересня 2016 року син покійної - позивач по справі (а.с.20-34). 24 грудня 2016 року відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.35).

Звертаючись до суду та під час розгляду справи позивач просив визнати недійсним заповіт з тих підстав, що він не був посвідчений уповноваженою на те особою.

Згідно з ч. ч. 1?3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України у населених пунктах, де немає нотаріусів, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст.1257 ЦК України та роз'яснень, наведених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування врегульовано нормами Закону України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 (далі - Інструкція), у редакції на час посвідчення оспорюваного заповіту.

Згідно з п. п. 1, 2 Інструкції у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пп. «б» п. 5 ч. 1 ст. 38 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Частиною 4 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

З рішення І сесії 5 скликання Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 27 квітня 2006 року № 3 слідує, що секретарем Мурахівської сільської ради було обрано Савчук В.О.(а.с.42). 02 січня 2009 року розпорядженням виконавчого комітету Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області на Савчук В.О. як секретаря сільської ради також було покладено обов'язок здійснювати всі нотаріальні дії по сільській раді, такі її повноваження також зазначені у посадовій інструкції секретаря сільської ради, затвердженій головою Мурахівської сільської ради 03 квітня 2009 року (а.с.41-45).

Відповідно, секретар Мурахівської сільської ради Савчук В.О. посвідчуючи оспорюваний заповіт діяла як посадова особа виконавчого комітету Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, яка є відповідальною за вчинення нотаріальних дій з питань віднесених законом до відання виконкому сільської ради.

Відповідно, доводи позивача про посвідчення заповіту не уповноваженою на те особою, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Крім цього, вказана позивачем підстава щодо посвідчення заповіту не уповноваженою на те особою, відноситься до вимог щодо форми та посвідчення заповітів, яка в разі її доведення згідно ч.1 ст.1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту нікчемним, однак позивач таких позовних вимог не заявляв.

Щодо посилань позивача, про неможливість матері за станом здоров'я звертатись до сільської ради за складанням заповіту, та надання ним довідки про наявність у неї хвороби, то вони спростовуються поясненнями сторін у справі та не свідчать про наявність обставин за яких, згідно вимог цивільного законодавства, заповіт може бути визнано недійсним.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова