Справа № 462/5001/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити режим окремого проживання (сепарації) подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживають за адресою АДРЕСА_1. У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Будинок АДРЕСА_1, належить позивачу на праві приватної власності. Постійна протиправна поведінка та дії відповідача по відношенню до позивача та їхніх дітей створює постійні стресові ситуації як для дружини, так і для дітей. У зв'язку із наведеним, вона змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов заперечили. Додатково пояснили, що позов є безпідставним, а спрямований на переділ власності, про що існуїть інші судові справи, у зв'язку із чим у задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Згідно ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2002 року, у якому мають двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4./а.с.4-6/. Відповідно до довідки ЛКП «Сигнівка» сторони проживають за адресою: АДРЕСА_1./а.с13/. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 18.09.2015 року вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. /а.с.9-12/

Між сторонами виникають конфлікти, створюються стресові ситуації, що слугує підставою для неодноразового звернення позивачкою до органів поліції./а.с.7-8,16-29/. 21.05.2016 року працівниками поліції відкрито кримінальне провадження та внесено відомості в ЄРДР./а.с.7/

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем належним чином не доведено суду існування майнових спорів між сторонами, та відповідного підгрунття данного позову.

Суд приходить до висновку, що навіть наявність неодноразових звернень позивачки до правоохорониих органів, з огляду на їх визначену безпідставність, та внесення данних в ЄРДР не доводить факту неможливісті спільного проживання сторін. Але судом встановлені відносини сторін, що склались та стійке небажання позивачки проживати спільно, про що свідчать всі оглянуті матеріали справи, пояснення сторін, а також факт (визнаний сторонами) судового розгляду позову про розірвання шлюбу між стронами.

На підставі наведенного, враховуючи правові наслідки режиму окремого проживання, а саме: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка, суд вважає що встановлення вказаного режиму, на данному етапі відносин сторін, буде відповідати їх інтересам. Тому позов слід задовольнити частково, виключивши доведеність неможливості спільного проживання сторін.

Керуючись ст. 119, 120 СК України, ст. 10, 11, 60-62, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити режим окремого проживання подружжя у зв'язку з небажанням ОСОБА_1 проживати з ОСОБА_2 спільно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в сумі 275,61 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 20.02.17

Суддя:(підпис). З оригіналом згідно.

Суддя