Справа № 299/2269/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Мацунича М.В., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Виноградівського районного суду від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно розписки від 10.08.2012 ОСОБА_1 отримала від нього у борг 10 000 доларів США, які зобов'язалася повернути у строк до 20.08.2012.

Умови договору позичальниця не виконала і борг не повернула.

Посилаючись на дані обставини та норми цивільного законодавства, просив стягнути з відповідача на його користь 10 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 24.07.2015 складає 220200 грн. та судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду від 24.10.2016 позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 220 156,96 грн. боргу за договором позики та 2201,57 грн. судових витрат.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1, у якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони та представник позивача ОСОБА_4 в судове зсідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_4 надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. Судова колегія, зважаючи на те, що позиція та доводи позивача апеляційному суду відома, оскільки викладені а позовній заяві та у запереченнях на апеляційну скаргу, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу у відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно розписки від 10.08.2012 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 у борг 10 000 доларів США, які зобов'язалася повернути у строк до 20.08.2012 (а.с. 20).

На обґрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_1 зазначала, що розписку від 10.08.2012 не писала та не підписувала.

За клопотанням представника ОСОБА_1 у суді першої інстанції було призначено судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу документів.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 14.04.2016 № 20500/15-32/20501/15-33 (а.с. 93-103) розписка від імені ОСОБА_1, яка датована 10.08.2012, а саме текст розписки та підпис від імені ОСОБА_1 в ній, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів (п. 1 висновку). При виконанні розписки від імені ОСОБА_1, яка датована 10.08.2012, монтаж шляхом дописки або сканування відповідних фрагментів інших документів, з подальшою обробкою отриманих зображень та монтажу їх частин за допомогою графічних редакторів комп'ютерних програм, не застосовувався (п. 2 висновку). Підпис від імені ОСОБА_1 справа від рукописного запису "ОСОБА_1" у розписці від 10.08.2012, виконаний ймовірно ОСОБА_1. Рукописний текст, який починається зі слів: "Розписка Дана мною" та закінчується словами "10.08.2012 ОСОБА_1" у розписці від 10.08.2012 виконано не ОСОБА_3. Цей рукописний текст виконано ОСОБА_1 (п. 3 висновку). Підпис від імені ОСОБА_1 справа від рукописного запису "ОСОБА_1" у розписці від 10.08.2012, виконано ймовірно ОСОБА_1 без впливу на процес письма будь-яких збиваючих факторів природного характеру або штучного характеру, до яких зокрема відноситься зміна особою ознак власного почерку (п. 4 висновку).

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів

Відповідні правові висновки міститься у Постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 11.11.2015 у справі N 6-1967цс15, від 24.02.2016 у справі № 6-50цс16.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач на обґрунтування своїх вимог надав розписку ОСОБА_1, у якій зазначено, що остання позичила у ОСОБА_3 10000 доларів США і зобов'язується їх повернути до 20 серпня 2012 року, а згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи текст у розписці від 10 серпня 2012 рок виконано ОСОБА_1. Як вбачається із зазначеного висновку експертів від 14.04.2016 № 20500/15-32/20501/15-33, підпис від імені ОСОБА_1 справа від рукописного запису "ОСОБА_1" у розписці від 10.08.2012, виконаний ймовірно ОСОБА_1, тобто питання не вирішено в категоричній формі. Проте, як вбачається з дослідницької частини висновку, обмежений обсяг почергової інформації у досліджуваному підписі не дав можливості виділити комплекс ознак, необхідний для вирішення питання в категоричній формі, а розбіжні ознаки є несуттєвими та пояснюються варіаційністю підписного почерку ОСОБА_1 (ймовірніше за все скорочений варіант підпису), що не проявились у наданих зразках.

Таким чином, ОСОБА_1 видала ОСОБА_3 розписку як борговий документ, що підтверджує як укладення договору позики, так і умови договору, а також засвідчує отримання нею від позивача грошової суми.

Натомість ОСОБА_1 на обґрунтування своїх заперечень проти позову, котрі зводяться до того, що вона не писала та не підписувала розписку, не надала суду доказів, які б свідчили про те, що підпис на такій розписці їй не належить.

Твердження скаржника про те, що існування інших розписок ОСОБА_1 щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_3 є доказом сумнівності справжності розписки від 10.08.2012 - є необґрунтованими та до уваги взяті бути не можуть, оскільки ОСОБА_3, як власник грошових коштів, мав право розпоряджатись ними на власний розсуд.

Посилання апелянта на наявність висновку експерта від 21.07.2016 № 20496-20499/15-34, згідно якого записи та підпис у розписці від 10.08.2012 виконані кульковою ручкою спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору, а також про неможливість відповісти на питання «Чи здійснено рукописний текст розписки одночасно по часу?» - не спростовуються факту написання такої розписки самою ОСОБА_1

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити та залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 304, п.1 ч. 1 307, 308, 313, п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 24 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді: