АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/282/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівКарпенко О. В., Нерушак Л. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Монастиримщенського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Монастирищенського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго», Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про зобов'язання виконати роботи,

в с т а н о в и л а :

09 листопада 2016 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що підставою звернення до суду з позовом вважає те, що 11 жовтня 2016 р. він звернувся до директора Монастирищенського РЕМ ОСОБА_7 із заявою про перенесення кінцевої опори ЛЕП № 33-А, яка розташована у створі воріт домоволодіння по АДРЕСА_1 на протилежну сторону вулиці, проте відповіді на дане звернення не отримав.

08 листопада 2016 року він особисто зустрівся з директором підприємства з метою вирішення даної проблеми. Директор повідомив йому, що не отримував на розгляд жодних звернень від нього. Під вечір директор ОСОБА_7 зателефонував йому і повідомив про те, що дана послуга буде виконана тоді, коли ним будуть сплачені відповідні кошти за використання техніки, послуги працівників, тощо. При цьому він не був повідомлений про те, чим або яким нормативно-правовим документом керувався директор РЕМ, повідомляючи його про умови перенесення опори, що заважає проходу у двір. У чому полягає його провина, що опора встановлена з порушенням Правил облаштування ліній електропередач і у створі воріт, без підведення вуличного освітлення. Він не може погодитися з вимогами, які були йому запропоновані, перенесення опори, встановленої у 60-х роках минулого століття, не може вважатися реконструкцією або новою установкою ЛЕП.

Позивач просив зобов'язати відповідача виконати роботи по перенесенню опори № 33-А, що розташована у створі воріт, у протилежну сторону.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2016 р. ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, зазначив, що предметом спору у даній справі є мовчазна відмова суб'єкта владних повноважень - Монастирищенського РЕМ виконати роботи, які є їх обов'язком, а не правом щодо перенесення спірної опори, яка після встановлення меж в натурі виявилась у створі воріт (хвіртки) в протилежну сторону.

Крім того, послався на те, що суд не захистив його порушені і оспорювані права на вільний доступ до його домоволодіння. Не в повній мірі встановив обставини, що мали значення для правильного вирішення спору, не витребував у нього, як позивача, необхідних доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважав їх не обґрунтованими. При цьому, керувався нормами матеріального права, які регламентують засади захисту права власності та його захист від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння - ст. ст. 386, 391 ЦК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, серед яких, зокрема припинення дії, що порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Водночас відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, у відповідності до позовної заяви, ОСОБА_6 звернувся з позовом до відповідача Монастирищенського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» про зобов'язання виконати роботи, а в якості співвідповідача зазначив ПАТ «Черкасиобленерго». При цьому, зміст позовних вимог, а саме форма захисту, яку просив позивач від суду, визначив, як зобов'язати саме відповідача, а отже Монастирищенський район електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» виконати роботи по перенесенню кінцевої опори ЛЕП № 33-А, що розташована у створі воріт, у протилежну сторону.

Як на підставу звернення, послався на неотримання належної відповіді на його заяву від 11 жовтня 2016 р., адресовану директору Монастирищенського РЕМ ОСОБА_7, про її перенесення на протилежну сторону вулиці та на те, що у телефонній розмові його було повідомлено про платність даної послуги.

Разом з тим, позовна заява не містить посилань, як на наявність так і на підстави виникнення відповідних правовідносин між сторонами так і на норми матеріального права, які їх регулюють.

В підтвердження заявлених позовних вимог, ОСОБА_6 до позовної заяви додано копію заяви від 11.10.2016 р. адресовану директору Монастирищенських районниї електромереж.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються Законом України «Про електроенергетику», законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», «Про енергозбереження», іншими нормативно-правовими актами.

Так, Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Цим Законом передбачено право проектування та будівництво (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення) об'єктів електроенергетики стаття 18 Закону).

Статтею 1 даного Закону визначено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

У відповідності до статті 18 приведеного Закону, проектування та будівництво (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення) об'єктів електроенергетики здійснюються відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності.

У разі спорудження або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об'єктів архітектури роботи з перенесення повітряних і підземних електричних мереж, теплових мереж та інших об'єктів електроенергетики виконуються власником цих об'єктів електроенергетики за рахунок замовників будівництва або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об'єктів архітектури відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації.

Створення (нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення) магістральних (міждержавних) електричних мереж здійснюється відповідно до плану розвитку об'єднаної енергетичної системи України на наступні десять років за рахунок інвестицій електропередавального підприємства або за рахунок інвестицій фізичної чи юридичної особи, що не є пов'язаною прямо або опосередковано відносинами контролю з електропередавальними організаціями.

В свою чергу статті 25 та 26 Закону регламентують, як права споживачів електричної енергії так і їх обов'язки та відповідальність.

При вирішенні спору, у відповідності до наданих позивачем доказів, у підтвердження заявлених ним вимог та заперечень, судом встановлено, що предметом даного спору є, бетонна електроопора під № 33а, яка встановлена на території АДРЕСА_2, та межує із земельною ділянкою АДРЕСА_1. Спірна опора встановлена в 2008 р. відповідно до проекту, кошторису та акту № 196 на ремонт ПЛ-0.4 кВ Л-1 від ТП-127 в с. Лукашівка та поопорної схеми ПЛ-0.4 кв від ТП-127 на місці старої гнилої дерев'яної опори, яка була встановлена в шістдесяті роки минулого століття та попередньо рахувалась під № 24. Місце встановлення опори відповідало проектно-технічній документації.

ОСОБА_6 11 жовтня 2016 р. звернувся до директора Монастирищенських районних електромереж ОСОБА_7 із заявою вхід. № 20 від 11.10.2016 р. про перенесення кінцевої опори ЛЕП № 33-А, яка розташована у створі воріт домоволодіння, яке перебуває у його користуванні на підставі рішення сільської ради та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на протилежну сторону вулиці.

Разом з тим, оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_6, в доповнення до поданої ним апеляційної скарги, були долучені наступні копії документів: архівний витяг 2009 р., у відповідності до якого рішенням виконавчого комітету Лукашівської сільської ради народних депутатів від 19.10.1995 р. № 25 було задоволено заяву ОСОБА_6 на виділення йому присадибної земельної ділянки розміром 0,25 га і надано дозвіл на будівництво (без зазначення адреси виділу); рішення даної сільської ради від 29.092015 р. за № 30-4///І про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; акт прийомки-передачі межових знаків на збереження від 20.07.2016 р. земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1, який не містить підписів посадових осіб, не скріплений печаткою та не містить відмітки про його погодження; акт комісії Лукашівської сільської ради щодо врегулювання земельного спору між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 11.11.2016 р. та копію Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8

Також, були надані копії заяв, які він подавав директору Монастирищенського РЕМ, датовані 03.06.2008 р., 31.03.2009 р., 30.03.2012 р., з вимогою щодо перенесення перед кінцевої опори № 23 лінії електропередач та заміни старої кінцевої опори № 24.

Отже, наведені заяви містять вимогу щодо заміни старої кінцевої опори № 24, а заява від 11.10.2016 р. містить вимогу щодо перенесення кінцевої опори № 33а.

Водночас, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б засвідчили існування між сторонами врегульованих законодавчо правовідносин.

Таким чином, беручи до уваги викладене та приведені вимоги закону, зокрема і те, що об'єктом захисту є порушене, невизнане, оспорюване право чи інтерес, суд першої інстанції, встановивши, що позивач не надав суду доказів які б засвідчили про порушення його права та необхідність його відновлення у визначений ним спосіб, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога щодо зобов'язання відповідача виконати роботи по перенесенню спірної опори є безпідставною.

При цьому, суд першої інстанції правомірно врахував і те, що Монастирищенський РЕМ будучи відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Черкасиобленерго» не є юридичною особою, а отже не може бути відповідачем у справі, так як частиною 2 статті 30 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно ж до статей 2, 80, 91, 92, 95, 96 ЦК України право бути стороною у справі та нести відповідну відповідальність мають юридичні особи, а не їх структурні підрозділи, що діють від імені юридичних осіб і не є самостійними суб'єктами цивільних правовідносин. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України).

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі, на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :