Єдиний унікальний номер 243/7800/16-ц Номер провадження 22-ц/775/42/2017
Єдиний унікальний номер 243/ 7800/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/ 42/2017
Головуючий в 1 інстанції Сидоренко І.О.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Гапонова А.В., Осипчук О.В

секретар Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Арагорн» про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1, яка є опікуном неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Арагорн» про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням. Зазначала, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 та належить до державного житлового фонду.

Посилаючись на те, що відповідач біля п'яти років у спірній квартирі не мешкає, його особистих речей в квартирі немає, оплату за комунальні послуги не здійснює, місце його перебування невідомо, на підставі ст. 71, ст. 72 ЖК України просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

З таким судовим рішенням не погодилася позивачка та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Актом обстеження житлового приміщення встановлено, що відповідач більш ніж 5 років у спірній квартирі не проживає, та не узяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_5

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з'явився. Як вбачається з Акту ТОВ «АРАГОРН», ОСОБА_2 за місцем своє реєстрації відсутній, у зв'язку з чим повістка про виклик до суду на 21 лютого 2017 року на 11 год. 30 хв. йому не вручена. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, вважається, що судовий виклик вручений належним чином, а ОСОБА_6, відповідно до ст.. 76 ЦПК України, таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання апеляційного суду не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність(78-79).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Рішення Слов'янської міської ради № 247/3 від 18.04.2012 року малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано статус дитини - сироти. Позивач ОСОБА_1 є опікуном над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 18.04.2012 року № 246/1( а.с.6).

Рішенням Слов'янської міської ради № 589/1 від 07.09.2016 року закріплено за малолітньою ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Цим же Рішенням на опікуна - позивача по справі покладено дотримання права користування малолітньою ОСОБА_3 даною квартирою ( а.с.7).

Відповідно до Акту ТОВ «Арагорн» від 19 липня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1, але не проживає протягом п'яти років ОСОБА_2 Також в даній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, яка проживає у опікуна. Квартира перебуває в антисанітарному стані, скло на вікнах вибито, відсутня сантехніка, газова піч та газова колонка, водопостачання та каналізація відсутні ( а.с.9).

Малолітня ОСОБА_3 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, з 18.04.2012 року, про що свідчить довідка Мирненської сільської ради від 27.07.2016 року( а.с.11).

Згідно з довідкою ТОВ «Арагорн» від 10.08.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані члени її сім'ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3( а.с.11).

Відомості про реєстрацію права власності на дану квартиру в КП «БТІ м. Слов'янська» та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, про що свідчать відповідні довідки( а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на норми ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) та виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі без поважної причини.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до частини 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Тобто, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад шість місяців, по-друге, таке непроживаннямає бути без поважних причин.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Актом обстеження житлового приміщення встановлено, що відповідач більш ніж 5 років у спірній квартирі не проживає, та не узяв до уваги свідчення свідка ОСОБА_5, оскільки свідок ОСОБА_5 у суді першої інстанції підтвердила факт не проживання відповідача у квартирі НОМЕР_1 біля трьох років, а в Акті на який посилається позивачка в обґрунтування позову, факт не проживання відповідача вказано, строком більш ніж 5 років. Ні Акт ні свідчення сусідки відповідача не містять доказів про те, що відповідач відсутній у своїй квартирі без поважних причин. Будь яких інших доказів про те, що відповідач не проживає в квартирі без поважних причин, а також строк не проживання, позивачка суду не надала

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінив докази позивача за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та відмовив у задоволенні позову.

У позові позивачка посилалася на те, що квартира не пригодна для житла.

Проте незадовільний стан житлового приміщення, в якому зареєстрований відповідач, не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, на підставі ст. 71 ЖК України.

Колегія суддів вважає помилковою відмову у задоволенні позову судом першої інстанції з тих підстав, що позивачка не членом сім'ї відповідача в розумінні ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, яка зазначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, та не є власником або наймачем квартири, права користування якої просить позбавити відповідача, оскільки позивачка є опікуном малолітньою ОСОБА_3 та відповідно до позовних вимог, з позовом вийшла в інтересах останньої, втім ця помилка не вплинула на загально-правову оцінку судом обставин справи і не впливає на висновок суду про необґрунтованість заявлено позову.

Крім того, колегія суддів бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_5- сусідки відповідача щодо строку відсутності останнього, а саме біля 3-х років. Цей строк відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації співпав з проведенням на території м. Слов'янська АТО.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Слов'янськ Донецької області, в якому розташований будинок відповідача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно даних МВДУ України з початку 2014 року у зоні АТО вважаються такими, що пропали безвісті 1500 чоловік.

Враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів вважає позов передчасним без перевірки достовірних даних, щодо причин відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини "Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини".

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду проте, що позивачем не доведено, що на час його звернення до суду, відповідач не мешкав в спірній квартирі більш, ніж шість місяців без поважних причин, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не ґрунтуються на законі та не містять посилань на такі факти чи докази, які б давали підстави для перегляду судового рішення.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Л.О.Груіцька

Судді: А.В.Гапонов

О.В. Осипчук