22-ц/775/314/2017(м)
Головуючий 1 інстанції Кузнецов Д.В.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мироненко І.П.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 7 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що за результатами здійснення спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради перевірки дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_1 складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.06.2016 року. Актом було встановлено, що ОСОБА_1 самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40, що є порушенням вимог Земельного кодексу України. Відповідачу було видано вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 02.06.2016 року № 103/2016, згідно якої ОСОБА_1 було надано час для усунення порушень діючого земельного законодавства України, протягом десяти днів. Також 26.07.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.07.2016 року, за результатами якого встановлено, що вимоги вказівки (попередження) № 103/2016 від 02.06.2016 року відповідачем не виконані. Самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. У звязку із вищевикладеним, позивач був вимушений звернутися до суду та просив зобовязати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40, та привести її у придатний до використання стан, також просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 7 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з»ясував обставини справи не дослідив всі докази та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач до суду не з»явилася, повідомлена про час і місце судового засідання телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за номером 856.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст.ст. 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень.

Відповідно до п. 12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження, щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, та міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України), до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно зі ст. 78 ЗК України, земля в України може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У відповідності до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельним ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначеним положенням ЦК України закріплена можливість предявлення позову до особи про усунення перешкод у реалізації права власності, що у правовій доктрині визнається як негаторний позов, предметом якого є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Такою вимогою може бути звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення конкретною особою.

З цією метою для правильного вирішення спору позивачу слід довести факт порушення в реалізації права власності та створення перешкод у користуванні земельною ділянкою конкретною особою, якою є відповідач за позовом. Тобто безпосередню причетність відповідача до створення перешкод та належність цих обєктів відповідачу.

02 червня 2016 року спеціалістом відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради за результатами здійснення перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства складено відповідний акт, яким встановлено, що останньою самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40 під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га.

Відповідною вказівкою (попередженням) від 02.06.2016 року за № 103/2016 ОСОБА_1 було попереджено про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства та запропоновано усунути виявлені порушення у десятиденний строк. Зазначене попередження ОСОБА_1 було надіслано рекомендованим листом.

26 липня 2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради за результатами здійснення перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства повторно складено акт, яким встановлено, що вимоги вказівки від 02.06.2016 року за № 103/2016 ОСОБА_1 виконані не були, земельна ділянка площею 0,0015 га, що розташована в м. Маріуполі, вул. М.Сибіряка, буд. 40, зайнята під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо» та не приведена до придатного для використання стану.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є частково обгрунтованими з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться земельна ділянка за адресою м.Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40, рішення про передачу її у власність та/або надання у користування відповідачу для вказаних цілей не приймалось.

Але суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, що позивачем не надано жодного доказу у підтвердження того, що саме ОСОБА_1 є фактичним користувачем торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га, що знаходиться на земельній ділянці за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що є дійсними і ні ким не оспореними акти, складені спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради після перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства. Цими актами встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою м. Маріуполь, вул. М.Сибіряка, буд. 40 під розміщення торгівельного павільйону «М'ясо», загальною площею 0,0015 га.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що позивачем не надано ніяких доказів того, що відповідачка ознайомлена з вказаними актами та отримала вищевказану вказівку (попередження) від 02.06.2016 року за №103/2016 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства.

Відповідно, якщо відповідачка не отримала дане попередженя, в неї не було можливості усунути виявлені порушення у десятиденний строк, а тому позивач звернувся передчасно з даним позовом до суду.

Згідно з вимогами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 7 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді