№ 637/121/17
№ 2/637/115/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2017 року с.м.т. Шевченкове

Шевченковевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Катренко Ю.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: представник за довіреністю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Старк» про поновлення на роботі ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про поновлення його на роботі у ТОВ ВКФ "Старк", звільненому за ч. 1 ст. 40 КЗУпП.

Як підставу позову зазначив, що 19.07.2012 року він був прийнятий на роботу машиністом млина на сухому помолі до ТОВ ВКФ «Старк». 16.11.2016 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України в звязку зі скороченням чисельності працівників та відсутністю вакансій від переведення на іншу роботу. Вважає своє звільнення незаконним та таким, що порушує його права, виходячи з наступного.

На час звільнення на його утриманні знаходились дружина та двоє неповнолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, що не відповідає п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, оскільки при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним при наявності двох і більше утриманців та особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Отже, його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено з порушенням вимог Кодексу Законів про працю України. Посилаючись на ст. 43 Конституції України, ст.ст. 232, 233 КЗпП України, позивач просить визнати його звільнення з посади машиніста млина на сухому помолі товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Старк» на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України незаконним, зобовязати адміністрацію ТОВ ВКФ «Старк» поновити його на посаді машиніста млина на сухому помолі, стягнути з ТОВ ВКФ «Старк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2016 року по день винесення судового рішення.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову, посилалась на його безпідставність та пояснила, що статтею 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. У звязку зі значним зменшенням обсягу виробництва готової продукції та обсягів її реалізації, зі змінами в організації виробництва і праці, що повязане з сезонністю виробництва, назріла необхідність внесення істотних змін в організацію виробництва і праці ТОВ ВКФ «Старк» та його структуру, в зв»язку з чим з 16.11.2016 року було заплановано скоротити чисельність працівників із виведенням їх з штатного розпису за переліком посад, в тому числі за посадою «Машиніст млина на сухому помолі», підрозділ «Дільниця сушки і помолу піску № 2» - 2 штатні одиниці, з яким були ознайомлені працівники підприємства під підпис. 15.08.2016 року голові первинної профспілкової організації ТОВ ВКФ «Старк» направлено листа про намір провести 16.11.2016 року скорочення чисельності працівників підприємства. 08.09.2016 року ОСОБА_1 під підпис отримав персональне письмове попередження про наступне його звільнення із займаної посади з 16.11.2016 року за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

Для визначення переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності працівників, підприємство керувалось положеннями ст. 42 КЗпП України щодо порядку визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Зокрема, для цього була створена кваліфікаційна комісія, за висновками роботи якої на підприємстві були залишені працівники, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. ОСОБА_1 залишений не був. Крім того, 14.11.2016 року від профспілкового комітету отримана згода на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з ОСОБА_1, машиністом млина на сухому помолі. Оскільки вакансії, які були наявні в штатному розписі підприємства на момент попередження ОСОБА_1 про звільнення не відповідали його освітньо-кваліфікаційному досвіду роботи, то пропозицій підприємством на переведення за ними останнього не надавались.

Відповідно до наказу від 16.11.2016 року ОСОБА_1В було звільнено у звязку зі скороченням чисельності працівників і відсутністю вакансій для переведення на іншу роботу за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням, ОСОБА_1 посилається лише на порушення своїх прав в частині його звільнення при наявності у нього двох і більше утриманців та осіб, в сімях яких немає інших працівників з самостійним заробітком, в той час як ТОВ ВКФ «Старк», у відповідності до 42 КЗпП України в своїх вимогах на звільнення не вирішувало дані питання, оскільки за визначенням законодавця першочерговими є продуктивність праці та висока кваліфікація робітника. Вирішення питання щодо того, хто із працівників має високу кваліфікацію і продуктивність праці сфера компетенції роботодавця. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці відповідач визнав дисциплінованість працівника і саме тому, при застосуванні положень ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі врахував наявність у ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за відсутність на роботі 01.04.2016 року впродовж всієї робочої зміни з 07.00 год. до 19.00 год. без поважних причин. З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис. Правом на оскарження дисциплінарного стягнення не скористався. Саме в цьому випадку адміністрація підприємства врахувала сімейний стан ОСОБА_1 (двоє неповнолітніх дітей та дружина, які знаходяться на його утриманні) та не застосувала такий вид стягнення як звільнення за прогул без поважних причин. Отже, враховуючи неодноразове порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, ігнорування вказівок безпосереднього керівництва та наявність догани, які беззаперечно впливають на зниження продуктивності праці як безпосередньо самого позивача, так і всієї бригади в цілому, кваліфікаційна комісія прийшла висновку про залишення на роботі інших працівників дільниці. Враховуючи, що процедура скорочення чисельності працівників товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Старк» відбулась у відповідності до вимог чинного законодавства України, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.07.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу по переводу на посаду машиніста млина на сухому помолі до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Старк» згідно наказу № 33 від 19.07.2012 року (а.с. 4, 32).

16.11.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади машиніста млина на сухому помолі ТОВ ВКФ «Старк» на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України у звязку з скороченням чисельності працівників і відсутністю вакансій від переведення на іншу роботу згідно наказу № 52 від 16.11.2016 року (а.с. 3, 33).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Факт скорочення штату працівників у ТОВ ВКФ «Старк», у тому числі машиністів млина на сухому помолі, підтверджується матеріалами справи.

Наказом по ТОВ ВКФ «Старк» № 57 від 15.08.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису, скорочення чисельності та штату працівників» з 16.11.2016 року було заплановано скоротити чисельність працівників із виведенням їх з штатного розпису за переліком посад, в тому числі за посадою «Машиніст млина на сухому помолі», підрозділ «Дільниця сушки і помолу піску № 2» - 2 штатні одиниці, з яким були ознайомлені працівники підприємства під підпис (а.с. 34).

Згідно звітності, поданої 13.09.2016 року ТОВ ВКФ «Старк» до органу статистики, передбачено скорочення 2-х одиниць посади машиніста млина на сухому помолі підприємства (а.с. 58).

15.08.2016 року голові первинної профспілкової організації ТОВ ВКФ «Старк» направлено листа про намір провести 16.11.2016 року скорочення чисельності працівників підприємства (а.с. 35).

08.09.2016 року ОСОБА_1 під підпис отримав персональне письмове попередження про наступне його звільнення із займаної посади з 16.11.2016 року за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (а.с. 36), що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

10.11.2016 року наказом по ТОВ ВКФ «Старк» за № 78 створено кваліфікаційну комісію для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягали скороченню, з визначенням кола працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (а.с. 37).

10.11.2016 року за висновками роботи комісії складено протокол, в якому зазначено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 Кодексу Законів про працю України щодо визначення переважного права на залишення на роботі у звязку зі скороченням чисельності працівників, зокрема, по Дільниці сушки і помолу піску № 2, враховуючи інформацію в службовій записці про неодноразове порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, ігнорування вказівок безпосереднього керівництва та наявністю догани, були залишені на роботі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як працівники, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці (а.с. 38).

Службовою запискою начальника цеху виробництва ТОВ ВКФ «Старк» ОСОБА_9 голову кваліфікаційної комісії повідомлено про незадовільний стан трудової дисципліни машиніста млина на сухому помолі ОСОБА_1, який неодноразово порушував трудову дисципліну, ігнорував вказівки безпосереднього керівництва, має дисциплінарне стягнення - догану, низьку інтенсивність та продуктивність праці та небажання останнього працювати краще у порівнянні з іншими працівниками (а.с. 39).

Директором ТОВ ВКФ «Старк» ОСОБА_10 11.11.2016 року за № 344 внесено подання голові первинної профспілкової організації підприємства про надання згоди на розірвання трудового договору згідно п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України з ОСОБА_1, машиністом млина на сухому помолі, в звязку з неможливістю переведення останнього на іншу посаду (а.с. 40).

Згідно протоколу № 2 від 14.11.2016 року від профспілкового комітету ТОВ ВКФ «Старк» отримана згода на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України з ОСОБА_1, машиністом млина на сухому помолі (а.с. 41).

Оскільки вакансії, які були наявні в штатному розписі ТОВ ВКФ «Старк» (а.с. 43-48) на момент попередження ОСОБА_1 про звільнення, не відповідали освітньо-кваліфікаційному досвіду роботи останнього, то пропозицій підприємством на переведення за ними позивача не надавались.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 42 Кодексу Законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Суд критично ставиться до посилань ОСОБА_1 як єдиної підстави для поновлення його на роботі наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей та дружини, яка на той час не працювала, з огляду на вимоги вищезазначеної статті КЗпП України, оскільки перевага в залишенні на роботі надається сімейним при наявності двох і більше утриманців лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні вирішення питання щодо того, хто із працівників має високу кваліфікацію і продуктивність праці відноситься до сфери компетенції роботодавця. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці відповідач визнав дисциплінованість працівника. При застосуванні положень ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі, відповідач врахував наявність у позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Так, наказом по ТОВ ВКФ «Старк» за № 21 від 18.04.2016 року ОСОБА_1В оголошено догану за відсутність на роботі 01.04.2016 року впродовж всієї робочої зміни з 07.00 год. до 19.00 год. без поважних причин (а.с. 42). З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, захід дисциплінарного впливу не оскаржував.

Вирішуючи питання про звільнення, підприємством також враховано обставини, за якими згідно наказам по ТОВ ВКФ «Старк» № 24 від 22.04.2016 року та № 49 від 22.07.2016 року машиністу млина на сухому помолі ОСОБА_1 надано відпустки без збереження заробітної плати тривалістю по 2 (два) календарні дні за сімейними обставинами на підставі його особистої заяви (а.с. 59, 60).

11.11.2016 року та 14.11.2016 року на підставі письмових повідомлень ОСОБА_1 запрошувався на засідання профспілкового комітету ТОВ ВКФ «Старк», на порядку денному якого вирішувалося питання щодо надання чи не надання згоди профспілкової організації на його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності штату працівників (а.с. 73, 76). У ці ж дні ОСОБА_1 відмовився від отримання вищезазначених повідомлень та двічі не зявився на засідання профспілкового комітету ТОВ ВКФ «Старк», про що складено відповідні акти від 11.11.2016 року та від 14.11.2016 року (а.с. 74, 75, 77, 78).

Згідно штатному розпису станом на 02.09.2016 року передбачено 7 посад «машинист млина на сухому помолі». Штатним розписом на 17.11.2016 року 5 одиниць /а.с. 52-57/.

На час звільнення ОСОБА_1 функції машиніста млина на сухому помолі, окрім нього, виконували: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які, враховуючи вимоги законодавства та підприємства, залишені на роботі. Машинист млина на сухому помолі - ОСОБА_11 /пенсіонер/, звільнений за власним бажанням /а.с. 91-94/.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9, начальник цеху сушки та помолу у ТОВ ВКФ «Старк» пояснив, що був безпосереднім керівником ОСОБА_1. Останній порушував трудову дисципліну. 1 квітня 2016 року без поважних причин ОСОБА_1 не зявився на роботу, протягом всієї робочої зміни з 07.00 год.до 19.00 год. був відсутнім на робочому місці, по виходу на роботу відмовився надавати будь-які пояснення з приводу прогулу, внаслідок чого отримав догану від керівництва. ОСОБА_1 неодноразово ігнорував його особисті вказівки, як безпосереднього керівника, мав низьку продуктивність праці та не мав бажання працювати краще ніж інші працівники.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов»язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів того, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, матеріали справи не містять.

За таких обставин підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді машиніста млина на сухому помолі, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 42 Кодексу Законів про працю України,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Старк» про поновлення на роботі відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

ОСОБА_12