АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/923/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

за участю:

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

представника відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , третя особа : Черкаське міське управління юстиції , Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію про право власності та визнання права власності , -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8, третя особа : Черкаське міське управління юстиції, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію про право власності та визнання права власності, обґрунтовуючи його тим, що 01.09.2013 року померла його баба ОСОБА_10 Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з майнових прав на частину квартири АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси.

За життя ОСОБА_10 склала заповіт, яким заповіла йому вказану квартиру АДРЕСА_2 (Вербовецького) в місті Черкаси.

Цю квартиру ОСОБА_10 отримала як член ЖБК під час проживання в зареєстрованому шлюбі з його дідом ОСОБА_8

16.10.1984 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між бабою та дідом було розірвано. Також в судовому порядку було поділено сплачені пайові внески та встановлено порядок користування квартирою. Так, згідно рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.01.1985 року в справі №2-80/85 право власності на сплачені пайові внески за ОСОБА_11 визнано в розмірі 3194,42 крб., за ОСОБА_8 на 1784,32 крб. Після розірвання шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_10.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №596 від 13.11.1985 року ОСОБА_10 було прийнято в члени кооперативу ЖСК-75 та закріплено за нею та членами її сімї дочкою та сином у вказаній вище квартирі, двох кімнат площею: 16,9 кв.м. та 12,9 кв.м.

Згідно довідки б/н від 17.02.2015 року за життя ОСОБА_10 повністю сплатила свої пайові внески, але належним чином право власності на квартиру не оформила.

Посилаючись на положення ч.3 ст. 384 ЦК України вважає, що члени кооперативу ОСОБА_8 та ОСОБА_10 починаючи з 13.11.1985 року набули право власності на спільну квартиру АДРЕСА_2 (Вербовецького) в місті Черкаси.

У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На його думку він, як спадкоємець за заповітом, має право на 16/25 частин квартири АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси. Розрахунок його частини здійснений відповідно до частки баби ОСОБА_10 в кооперативній квартирі з урахуванням її виплат паєнакопичення та з урахуванням рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.1985 року.

Крім того 18.04.2016 року він випадково дізнався, що ОСОБА_8 09.03.2016 року зареєстрував за собою право власності на всю квартиру, як єдиний член кооперативу.

На його думку рішення державного реєстратора про реєстрацію майнових прав на вказану квартиру від 09.03.2016 року за ОСОБА_8 порушує його майнові права на спірний обєкт нерухомості, як спадкоємця за заповітом.

Зважаючи на те, що його баба ОСОБА_10 за життя не зареєструвала своє право власності на спірну квартиру, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, керуючись нормами ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з урахуванням уточнень позовних вимог просить скасувати запис про державну реєстрацію про право власності від 09.03.2016 року за №13617736 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси за ОСОБА_8 та визнати за ним право власності на 16/25 частин вказаної квартири. Стягнути із відповідача на його користь всі понесені судові витрати.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6, його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Крім того, представник ОСОБА_7 також зазначала, що відповідно наданих ними доказів, сума повністю сплаченого пайового внеску ОСОБА_10 складає 6389,75 крб., а ОСОБА_8 3568,64 крб., при загальної вартості квартири - 9958 крб. Таким чином, шляхом арифметичних розрахунків відповідності паєнакопичень, як ОСОБА_10, так і ОСОБА_8, до повної вартості квартири, їхні частки складають відповідно ОСОБА_10 16/25, а ОСОБА_8 9/25. Також зауважила, що ОСОБА_8 при подачі документів в реєстраційну службу не подав інформацію про дійсну вартість кооперативної квартири в сумі 9958 крб., не подав інформацію про іншого співвласника ОСОБА_10 та оплату нею пайових внесків в повному обсязі, а лише надав довідку щодо його сплаченого накопичувального паю в сумі 3568,64 крб., що спотворило інформацію про власників і призвело до порушення прав ОСОБА_6 як спадкоємця після смерті власника цієї квартири ОСОБА_10

Рішенням Придніпровського районного суду м .Черкаси від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю.

Скасовано запис про державну реєстрацію про право власності від 09.03.2016 року за №13617736 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси за ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 16/25 частин квартири АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені останнім судові витрати в сумі 2073,40 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.10.1984 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_11

Після розірвання шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 02.04.1985 року.( а. с. 87 Т.1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.1985 року визнано за ОСОБА_8 право власності на паєнакопичування в кооперативі №75 м. Черкаси в сумі 1784,32 крб., а за ОСОБА_11 в сумі 3194,42 крб.( а. с. 88 Т.1).

Цивільним кодексом України визначено, що спадкування здійснюється двома способами: за законом і за заповітом.

Колегія суддів вважає, що районним судом вірно зазначено відносно доводів представника ОСОБА_8 за довіреністю ОСОБА_9 про те, що заповіт є, на його думку розпорядженням майном, що в свою чергу потребує попереднє погодження співвласника уразі існування спільної сумісної власності. При цьому суд зауважує, що при складанні заповіту діє принцип його свободи. Він означає, що заповідач має право заповідати належне йому майно будь-якій особі.

Відповідно до ч.1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 ЦК (ст. 1247 ЦК). Діє принцип свободи заповіту. Він означає, що заповідач має право заповідати належне йому майно будь-якій особі.

При тій умові, що заповіт є чинним на час розгляду справи, при його складанні дотриманий процесуальний порядок його складання, він не може бути визнаний судом нікчемним.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до ст. 384 ЦК будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого ОСОБА_12 Міністрів Української РСР від 30.04.1985 року №186 поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду. Угода між колишнім подружжям про поділ паю є обов'язковою для кооперативу і виконавчого комітету місцевої ОСОБА_12 народних депутатів при вирішенні питання про членство іншого з подружжя в кооперативі. При наявності рішення суду про поділ паю особа визнається членом кооперативу з моменту набрання рішенням суду законної чинності.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №596 від 13.11.1985 року ОСОБА_10 було прийнято в члени кооперативу ЖСК-75 та закріплено за нею та членами її сімї дочкою та сином, у вказаній вище квартирі, двох кімнат площею: 16,9 кв.м. та 12,9 кв.м.( а. с. 10 Т.1).

За довідкою, виданою на імя ОСОБА_11 від 16.09.2009 року №490 розмір сплаченого нею паю паєнакопичення складає 6389,75 крб. Вартість квартири виплачена повністю. Заборгованості немає. ( а. с, 126 Т.1).

Відповідно до інформації у довідці від 12.11.2015 року №168 на імя ОСОБА_8 розмір сплаченого ним паєнакопичення складає 3568,64 крб. Вартість квартири виплачена повністю. Заборгованості немає ( а. с. 95 Т.1).

При складанні вказаних розмірів паїв підтверджено загальну будівельну вартість квартири 9958 крб., яка відповідає даним журналу обліку виплати пайових внесків по ЖБК-75 м. Черкаси (довідка ПП ЖЕОС» від 13.02.2017 №5) ( а. с. 196 Т.1).

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси, хоча майнові права за життя ОСОБА_10 на квартиру не оформляла, свідоцтво про право власності не отримувала.

Посилання представника відповідача ОСОБА_9 на те, що квартира не є обєктом спадщини не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 8 ОСОБА_12 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до інформації, яка зазначена у довідці ПП «Жеос» від 13.02.2017 року накопичувальний пай по рахунку ОСОБА_10 сплачений нею у грудні 1992 року.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на час повної оплати вартості частини її паєнакопичення, тобто на грудень 1992 року), член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01.07.1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-138цс13 від 18.12.2013 року.

Таким чином суд вважає, що оскільки пайовий внесок ОСОБА_10 сплачено в 1992 році, остання, як член кооперативу, набула права власності на спірну квартиру у розмірі пропорційному її частини паєнакопичення.

26.09.2012 року ОСОБА_10 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13, яким, визначила ОСОБА_6 спадкоємцем квартири АДРЕСА_3.

01.09.2013 року ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черекаси Черкаського міського управління юстиції від 03.09.2013 року, актовий запис №2171.

21.10.2013 року ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 з заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_10

Приватний нотаріус ОСОБА_13 постановою від 16.12.2014 року відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропонувала звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно померлої у порядку спадкування з подальшою його реєстрацією у відповідних органах на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що судом встановлені майнові права ОСОБА_10 на відповідну частину в квартирі АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси, яка відповідає розміру повністю виплаченого нею паю вартості квартири в сумі 6389,75 крб. (дорівнює 16/25), суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_6 має право на спадкування цієї частини, як спадкоємець за заповітом від 26.09.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Задля поновлення невизнаних спадкових прав ОСОБА_6 суд приходить до висновків про необхідність скасування запису про державну реєстрацію про право власності від 09.03.2016 року за №13617736 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси за ОСОБА_8, з подальшим визнанням за ОСОБА_6 права власності на 16/25 частин квартири АДРЕСА_1 (Вербовецького) в місті Черкаси.

За таких обставин, судом першої інстанції ухвалено законне та обгрунтоване рішення, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні доказів, наданих сторонами, а тому воно зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апелянта не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої та апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м .Черкаси від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа: Черкаське міське управління юстиції, Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію про право власності та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :