РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2017 рокуФранківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Гулієвої М.І.

при секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про скасування наказів , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час простою,-

в с т а н о в и в :

позивачка звернулась до суду з позовом про скасування наказів , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час простою, посилаючись на те, що з 4.08.1997р.вона працювала молодшою медсестрою психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ», наказом від 7.04.2016р. її звільнено з роботи за ст.40п.1 КЗпП України,у зв»язку із зміною в організації виробництва і праці.Вважає даний наказ незаконним, оскільки, для можливості застосування даної правової норми при її звільненні відповідачем було винесено ряд незаконних та сфальшованих наказів, які допустили штучне скорочення штату.Зокрема,1.02.16р.було видано наказ №54 Про оголошення простою в 17-му психіатричному туберкульозному відділенні,однак її за 2 місяці не попередили про зміну істотних умов праці та не перевели в інше відділення.Водночас,2.02.16р.прийнято наказ №59,згідно якого з 08.04.16р.ліквідовується психіатричне туберкульозне відділення №17.Підставою ліквідації вказано рішення медичної ради КЗ від 28.12.15р.Даним наказом скорочено 50 ліжок психіатричного туберкульозного відділення №17,скорочено чисельність працівників відділення на 22 одиниці.При звільненні не враховано переважне право на залишення на роботі,не отримано згоди профспілкової організації,членом якої вона є,не запропоновано іншу роботу.Просить скасувати накази про звільнення та про оголошення простою,поновити її на посаду молодшої медсестри психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу,а також за час незаконно оголошеного простою в сумі 3917,56грн .

04.07.16р. позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої вказує,що відповідно до п.4.1.8 Статуту КЗ ЛОКПЛ,накази,що стосуються штатного розкладу ,головний лікар повинен погоджувати з Департаментом управління охорони здоров»я обласної держадіміністрації,однак такого погодження щодо закриття 17 відділення отримано не було . Просить скасувати накази №54 від 1.02.16р. про оголошення простою, №197 від 7.04.16р.про звільнення позивачки,№59 від 02.02.16р.про оптимізацію ліжкового фонду ,структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час незаконно оголошеного простою в сумі 3917,56грн .

В подальшому позивачка неодноразово збільшувала позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного.прогулу .Згідно заяви від 25.01.17р. просить стягнути в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 25.01.17р.з 05.02.16р.до дня поновлення її на роботі та за час незаконно оголошеного простою в сумі 53627,22грн .

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні ОСОБА_1 того,позивачка доповнила,що хворих з 17 відділення перевели в інші відділення,на момент оголошення простою у відділенні хворих не було.З грудня 2015р.по березень 2016р. були збори ,де їм пропонували писати заяви про звільнення і прийняття ,з наказом №54 її не знайомили. Іншу роботу їй не пропонували. Вона була присутня на зборах 07.04.16р.Миханів М.вакантні посади не оголошувала.У відділі кадрів заяву на перевід не писала,так як Чечотка дав гарантійний лист про працевлаштування всіх працівників 17 відділення.Вона хотіла працювати у новоствореному відділенні.На жодному із засідань профкому вона не була,запрошень на ці засідання не отримувала,про дачу згоди профкому на її звільнення їй не було відомо. Просять позов задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що в ході перевірки,проведеної прокуратурою Львівської області було встановлено,що хворі,які відбувають заходи медхарактеру,знаходяться в різних відділеннях КЗ ЛОКПЛ,у зв»язку з цим було вирішено створити окремий відділ для вказаних осіб,реорганізувавши 17 відділення. Оскільки, кількість пацієнтів із захворюванням на туберкульоз зменшувалась, а станом на лютий 2016р. у 17 відділенні не було жодного хворого,згідно наказу від 01.02.16р у 17 психіатричному туберкульозному відділенні оголошено простій,про що повідомлено всіх працівників.Наказом від 02.02.16р. ліквідовано психіатричне туберкульозне відділення №17,скорочено ліжковий фонд КЗ ЛОКПЛ на 50 ліжок,скорочено чисельність працівників психіатричного туберкульозного відділення №17.Про ліквідацію відділення та скорочення чисельностіДепартамент охорони здоров»я був повідомлений, та належним чином повідомлена позивачка. Позивачка звільнена відповідно до вимог закону,їй неодноразово пропонувались вакантні посади у 3,4,10,12,16,21,приймальному відділеннях ,однак вона відмовилась .Згода профспілкового комітету на звільнення позивачки надана.Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка працювала в КЗ»ЛОКПЛ» 04.08.1997р. молодшою медсестрою палатною психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ».

Згідно протоколу зборів працівників 17 відділення КЗ ЛОКПЛ від 28.12.15р.,завідувач 17 відділення повідомив,що у відділенні перебуває4 пацієнти,які в наступні дні будуть виписані або переведені в інші відділення.

Як вбачається з акту від 1.02.16р.на момент перевірки у 17 відділенні на 50 ліжок повністю відсутні пацієнти профілю захворювання на туберкульоз,працівники відділення не завантажені роботою.

Наказом в.о.головного лікаря КЗ ЛОКПЛ ОСОБА_2№54 від 01.02.16р.з 01.02.2016р.у 17 психіатричному туберкульозному відділенні оголошено простій.

Відповідно до ст.34 КЗпП України, простій-це зупинення роботи,викликане відсутністю організаційних або технічних умов,необхідних для виконання роботи,невідворотною силою,або іншими обставинами.У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві на весь час простою або на інше підприємство,але в тій самій місцевості на строк до 1 місяця.

В судовому засіданні встановлено,що простій у 17 відділенні виник з об»єктивних підстав-у зв»язку з відсутністю пацієнтів,що стверджено наведеними вище доказами та не заперечено позивачкою,що на момент оголошення простою у відділенні не було жодного хворого.

Враховуючи зазначене,підстав для скасування наказу про оголошення простою у 17 відділенні та стягнення різниці зарплати за час простою -судом не вбачається.

З протоколу №13 засідання медичної ради від 28.12.15р.вбачається,що Медична рада вирішила взяти до уваги інформацію лікаря-фтизіатра 9 відділення ОСОБА_3щодо роботи психотуберкульозних відділень КЗ ЛОКПЛ та доручити адміністрації лікарні у найкоротший термін розглянути процедуру реорганізації 17 туберкульозного відділення КЗ у відповідності до чинного законодавства.

02.02.16р. КЗ ЛОКПЛ видано наказ №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду ,структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників,»згідно якого з 08.04.16р.ліквідовано психіатричне туберкульозне відділення №17,скорочено ліжковий фонд КЗ ЛОКПЛ на 50 ліжок,скорочено чисельність працівників психіатричного туберкульозного відділення №17 у зв»язку з його ліквідацією з 08.04.16р.згідно списку, в т.ч.Кріп М,Я.,працівників письмово повідомити про можливе звільнення.

Згідно переліку відділень та профіль ліжок КЗ ЛОКПЛ з 15.04.16р.,17 відділення у переліку відсутнє,вказане вбачається також із штатного розпису станом на 08.04.16р.та 15.04.16р..

Відповідно до наказу №197 від 7.04.2016р.Кріп М.Я. звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з 08.04.2016р.у зв»язку з оптимізацією ліжкового фонду,скорочення чисельності працівників .

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України та п.19 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України №9 від 6.11.1992р.(з наступними змінами) « Про практику розгляду судами трудових спорів» суди, розглядаючи трудові спори, зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником норм законодавства,що регулюють вивільнення працівника, які є докази відмови працівника від переведення на іншу роботу , або що власник не мав можливості такого переведення, чи попереджувався працівник про наступне вивільнення за 2 місяці.

Пунктом 1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу при змінах в організації виробництва і праці, до яких відноситься, зокрема, і скорочення чисельності чи штату працівників.

Одночасно, відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України, допускається , якщо неможливо перевести працівника , за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці.Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,чи організації.

Власник вважається таким,що належно виконав вимоги ч.2ст.40,ч.3 ст.49-2 КЗпП України,якщо запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу,тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю,чи іншу роботу,яку працівник може виконувати з врахуванням його освіти,кваліфікації та досвіду.При цьому роботодавець зобов»язаний запропонувати всі вакансії,що відповідають зазначеним вимогам,які існують на цьому підприємстві,незалежно від того ,в якому структурному підрозділі працівник,що вивільняється,працював.Роботодавець вважається таким,що виконав цей обов»язок,якщо працівнику були запропоновані всі інші посади,які були на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня звільнення,що узгоджується з правовою позицію Верховного ОСОБА_4 України,викладеною в постановах №6-40цс15,.№6-491цс15,№6-3048цс15.

Судом встановлено,що позивачка,відповідно до ст.49-2 КЗпП України була повідомлена про наступне вивільнення,що стверджено її підписом на попередженні працівника про наступне вивільнення від 02.02.16р.та не спростовано в судовому засіданні.

На виконання вимог ч.2ст.40,ч.3 ст.49-2 КЗпП України відповідачем пропонувались позивачці вакантні посади молодшої медсестри,що були наявними в КЗ ЛОКПЛ ,зокрема: в 10,16,21 та приймальному відділеннях,однак остання відмовилась від таких.

Вказане стверджується протоколом №3 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗ ЛОКПЛ від 14.03.16р.,з якого вбачається,що на засіданні розглядалось подання адміністрації щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_5 , ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_6На засіданні були присутні ОСОБА_1та ОСОБА_4С.В.О.начальника відділу кадрів ОСОБА_7пропонувала ОСОБА_1вакантні посади сестри молодшої палатної в 10,16,21 та приймальному ОСОБА_1від запропонованих посад відмовилась,просила дати час для вирішення питання праці в інших відділеннях.Розгляд подання відкладено на 21.03.16р.

На засідання профкому 21.03.16р.та 5.04.16р.позивачка не з»явилась.Згідно протоколу №5 від 5.04.16р. засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗ ЛОКПЛ,постановлено дати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади молодшої медсестри 17 відділення,відповідно до ст.40п.1 КЗпП України.

З пояснень свідка ОСОБА_8,яка є головою профкому ,вбачаться,що 14.03.16р.позивачка була присутня на засіданні профкому,на якому вирішувалось питання надання згоди на її звільнення та звільнення ОСОБА_5 , ОСОБА_4,ОСОБА_6ОСОБА_7запропонувала ОСОБА_4,яка також була на засіданні ,вакантну посаду медсестри,на яку остання погодилась та написала заяву на перевід.Особисто ОСОБА_1було запропоновано вакансії молодшої медсестри в 10,16,21 та приймальному відділеннях,але вона від переводу у вказані відділення відмовилась,сказавши,що хоче працювати у своєму відділенні.У зв»язку з невизначеністю позивачки щодо запропонованих посад та неявкою ОСОБА_5 , ОСОБА_6засідання профкому було відкладено на 21.03.16р.,а в подальшому на 5.04.16р.На вказані засідання ОСОБА_1не з»явилась,хоча належно була повідомлена.5.04.16р.профком дав згоду на її звільнення.На зборах 4,5,07.04.16р.вакансії оголошувались всім в загальному.

Свідок МиханівМ.П.пояснила,що вона виконує обов»язки начальника відділу кадрів.16.02.16р.вона по телефону викликала працівників 17 відділення з»явитись у відділ кадрів для ознайомлення з вакансіями,але вони відмовились,про що складено акт.24.02.16р.вони також не з»явились у відділ кадрів,про що складено відповідний акт.Адміністрацією неодноразово проводились збори з працівниками 17 відділення ,з метою їх працевлаштування,на зборах 4 та 5.04.16р.вона всім оголошувала вакантні посади,яких на той час було 8.Особисто ОСОБА_1вона пропонувала конкретні вакансії на засіданні профспілкового комітету 14.03.16р.,а саме-у 10,16,21 та приймальному ОСОБА_1відмовилась,сказавши,що хоче працювати у новоствореному відділенні,але при цьому зазначила,що хоче ще подумати,тому засідання профкому було ОСОБА_4було запропоновано 1 наявну вакансію,на яку вона погодилась та написала заяву про перевід.На наступні засідання профкому позивачка не з»явилась,заяви на перевід на запропоновані посади не ОСОБА_1 цього,свідок вказала,що вона була секретарем на засіданні профкому,складала протокол,перевіряла явку на засідання,про що вказала в протоколі.Позивачка на засіданні була,в протоколі записано її виступ.

Аналогічні пояснення дали в судовому засіданні свідки ОСОБА_9,ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_12,які є членами профспілкового комітету.

Суд надає віри поясненням даних свідків,так як вони підтверджені іншими доказами по справі,зокрема ,протоколом засідання профкому №3 та нічим не спростовані.

Пояснення свідка ОСОБА_4суд не бере до уваги,оскільки,такі містять суперечності щодо присутності на засіданні профкому ОСОБА_1

Свідки,ОСОБА_13,ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17пояснили,що були на зборах ,які неодноразово проводились адміністрацією з метою забезпечення працівників 17 відділення роботою та на яких ОСОБА_18 відділу кадрів оголошувала для всіх працівників всі наявні вакансії-на той час було 8 вакантних посад.Чи пропонувалась якась посада конкретно позивачці не знають.

Таким чином, судом встановлено,що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, відповідач при звільненні ОСОБА_1 належним чином виконав вимоги ч.2ст.40,ч.3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки, безпосередньо позивачці було запропоновано ряд вакантних посад молодшої медсестри,зокрема-у 10,16,21 та приймальному відділеннях,від яких вона відмовилась .

Відтак, наказ №197 від 7.04.2016р.щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідає вимогам закону,а вимога про його скасування та поновлення її на роботі є безпідставною.

Безпідставними є також посилання позивачки на звільнення без отримання згоди профспілкової організації,оскільки, з протоколу засідання профспілкового комітету КЗ ЛОКПЛ від 05.04.16р.№5 вбачається,що профкомом дано згоду на звільнення з посади ОСОБА_1 за ст.40п.1 КЗпП України.

ОСОБА_1 того,судом встановлено,що згідно п.4.1.8 Нової редакції Статуту КЗ ЛОКПЛ,затвердженого головою Львівської обласної ради ,погодженого начальником ГУОЗ ЛОДА та зареєстрованого 27.03.2006р. ,ЛОКПЛ має право розробляти свою структуру, штатний розпис, кошторис доходів і видатків, принципи і структуру управління за погодженням з Департаментом охорони здоров"я обласної державної адміністрації.З пункту 5.4 Статуту вбачається,що структура і штатний розпис ЛОКПЛ визначається відповідно до обсягу та характеру робіт та затверджуються начальником уповноваженого органу з питань охорони здоров»я.

Вказане узгоджується з Положенням про Департамент охорони здоров»я ЛОДА,затверджним розпорядженням голови облдержадміністрації від 24.12.12р.,пункт 9.19 якого передбачає,що директор Департаменту розглядає і затверджує кошториси доходів і видатків,структуру мережі і ліжковий фонд,штатні розписи та баланси підвідомчих закладів охорони здоров»я.

Відповідно до ст.64 ГК України,підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру,встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Трудовим законодавством не передбачено права суду перевіряти доцільність скорочення чисельності і штату працівників,оскільки ,таке належить тільки власнику або уповноваженому ним органу,який має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис.

За наведених обставин,суд приходить до висновку,що наказ від 02.02.16р. №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду ,структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників» прийнятий в межах повноважень та відповідно до положень Статуту ,а тому вимога про його скасування до задоволення не підлягає .

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про скасування наказів , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час простою-відмовити .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя: М.І.Гулієва