У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євграфової Є.П., Карпенко С.О.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», треті особи: ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про припинення договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2006 року між ОСОБА_7 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав ОСОБА_7 кредит в розмірі 72 000,00 швейцарських фраків.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 19 грудня 2006 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки.

Позивач вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки кредитор протягом строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, не звернувся з вимогою до поручителя. Крім того, позивач вважає, що договір поруки є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки без його згоди, як поручителя, були укладені додаткові угоди до кредитного договору, у зв'язку з чим збільшився обсяг його відповідальності, як поручителя.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що порука, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, не припинилась, оскільки строк виконання основного зобов'язання (30 грудня 2021 року ) не закінчився, то і строк дії договору також не закінчився. Крім того, відсутні правові підстави для визнання договору поруки припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки укладенням додаткових договорів до кредитного договору без згоди поручителя, не відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Однак, такий висновок зроблено судами без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_6 посилався на дві підстави припинення поруки, а саме: кредитор протягом строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України не звернувся з вимогою до поручителя; були укладені додаткові угоди до кредитного договору без згоди поручителя, у зв'язку з чим відбулось збільшення обсягу його відповідальності (ч. 1 с. 559 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що умотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, не з'ясували належним чином усі фактичні обставини, що мають значення для справи та не надали належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутній договір поруки, а також відсутній завірений, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 64 ЦПК України, повний текст договору споживчого кредиту від 19 грудня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_7, в забезпечення якого був укладений договір поруки, який просить визнати припиненим позивач. В той же час матеріали справи містять договір поруки, укладений між банком та іншою особою - ОСОБА_9, а договір про надання споживчого кредиту - не в повному обсязі, у зв'язку з чим суди дійшли передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, так як без дослідження вказаних договорів не можна вирішити даний спір.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованим, тому вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова