Справа № 461/4442/15-ц
Провадження № 2/461/62/17
У Х В А Л А

22.02.2017 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченка В.Є.,

при секретарі - Сидорак М.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСББ «Сніп», та на стороні позивача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, про визнання дій незаконними, припинення дій відновлення попереднього становища, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСББ «Сніп», та на стороні позивача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, про визнання дій незаконними, припинення дій відновлення попереднього становища, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

06.02.2017 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Радченка В.Є. з наступних підстав. Суддя Радченко В.Є. розглядав адміністративну справу № 461/6644/15-а з тим самим складом учасників, ним був залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 ОСОБА_1 вважає такі дії судді Радченка В.Є. протиправними. З цих підстав позивач зазначає про свої сумніви щодо безсторонності судді.

Вислухавши думку сторін, приходжу до висновку про відсутність обставин, які б викликали сумнів в об'єктивності головуючого судді Радченка В.Є. при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом ( ст.ст.126,129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов'язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначено наступне. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

З заяви про відвід вбачається, що позивач незгоден з процесуальними діями головуючого судді Радченка В.Є. при здійсненні правосуддя при розгляді іншої адміністративної справи.

Головуючим суддею Радченком В.Є. не допускались порушення чи зловживання при розгляді справи, які б могли свідчити про його упередженість, очевидність майбутнього судового рішення .

Заявлений відвід судді є необґрунтованим і ґрунтується на особистій думці позивача, однак заяву про відвід слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді. (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Судом також встановлено, що слідчим суддею Радченком В.Є. 23.04.2015 року була розглянута скарга ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, відкритого з приводу будівництв на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 22.04.2016 року була розглянута скарга ОСОБА_1 на постанову слідчого прокуратури Львівської області про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, яке відкрите за фактом введення в експлуатацію житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2. У задоволенні скарги було відмовлено.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст. 20, 23, 24 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 від 06.02.2017 року про відвід головуючого судді Радченка В.Є. - задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСББ «Сніп», та на стороні позивача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, про визнання дій незаконними, припинення дій відновлення попереднього становища, стягнення матеріальної та моральної шкоди передати на автоматичний розподіл та в порядку, визначеному ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.Є. Радченко