Справа №573/20/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Свиргуненко Ю. М.
Номер провадження 22-ц/788/834/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Конєвої Лілії Костянтинівни

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Білопільський районний сектор УДМС України в Сумській області, орган опіки та піклування Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, Служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

06 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. На даний час він має намір продати вказане житло, однак як виявилося, в цьому будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_5 - у 2000 році, однак не проживає в ньому з 2001 року, а ОСОБА_6 - в 2006 році, але не проживає в будинку з 2007 року. В добровільному порядку відповідачі відмовляються знятися з реєстраційного обліку. Вони не є членами його сім'ї, він не давав згоду на їх реєстрацію в будинку. Рішенням Білопільського районного суду від 12 квітня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2016 року відповідачі були визнані втратившими право користування спірним житловим приміщенням. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року вказані судові рішення були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідачі, користуючись вказаною ситуацією, під час розгляду справи в суді першої інстанції самоправно вселилися до спірного будинку. Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування спірним житловим будинком.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначене рішення суду представник ОСОБА_3 - адвокат Конєва Лілія Костянтинівна оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат Конєва Л.К., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд правильно встановивши фактичні обставини справи, безпідставно не застосував ст. 391 ЦК України та відмовив позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2015 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 6), право власності на який за ним зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 17-18).

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року у вказаному будинку з 04 червня 1997 року в якості наймача був зареєстрований ОСОБА_9, а з 16 лютого 1999 року - ОСОБА_10, тобто вони були зареєстровані за життя попереднього власника будинку.

ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є матір'ю ОСОБА_5 та відповідно бабою ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 121).

Відповідачі не є членами сім'ї позивача.

ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 14 листопада 2000 року (т. 1, а.с. 21, 53). Однак, згідно з довідкою виконкому Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області ОСОБА_5 за даною адресою не проживала з 2001 року (т. 1, а.с. 14).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2016 року, яке набрало законної сили з 29 листопада 2016 року, позов ОСОБА_5 до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за набувальною давністю та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом залишено без задоволення (т. 2, а.с. 202-205). Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_5 з 2001 року фактично у будинку АДРЕСА_1 не проживала.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини.

Відповідач ОСОБА_6 з 26 грудня 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. В той же час, відповідно до даних реєстраційного обліку Білопільського РС УДМС у відомостях про реєстрацію ОСОБА_11 інформація про реєстрацію дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутня (т. 1, а.с. 21).

Згідно довідки виконкому Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області ОСОБА_6 за даною адресою не проживає з 2007 року (т. 1, а.с. 13).

У довідці депутата сільської ради по округу № 8 Негреби Я.О. зазначено, що ОСОБА_5 у спірному будинку не проживає з 2001 року, а ОСОБА_11 - з 2007 року, речей, які б підтверджували їхнє проживання, немає (т. 1, а.с. 55).

Відповідно до довідки виконкому Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 27 січня 2017 року за № 33 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2016 року зняті з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. (т. 2, а.с. 105).

Також у повідомленні Вирівської сільської ради від 14 березня 2017 року йдеться про те, що договір житлового найму стосовно вказаного будинку між померлим ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а також між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Вирівською сільською радою не посвідчувався (т. 2, а.с. 173).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, який є власником спірного житла. На час розгляду справи вони вже зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, але з лютого 2017 року ОСОБА_5, а з березня 2017 року - ОСОБА_6, тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, стали проживати у спірному будинку без дозволу позивача, у зв'язку з чим обраний останнім спосіб захисту про усунення перешкод в користуванні житлом та про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не є належним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу .

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року (далі - Постанова) право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому, неправильний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Відповідно до ст.ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може змінити їх без згоди позивача.

В своїй уточненій позовній заяві від 23 березня 2017 року ОСОБА_3, посилаючись на ст. 391 ЦК України, просив суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1.

В той же час, ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, дана стаття не регулює розв'язання питання про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, застосування якої вимагає встановлення певних фактичних обставин.

Згідно з положеннями пунктів 33, 34 вказаної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Судом першої інстанції вірно було встановлено обставини того, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітній син останньої - ОСОБА_7 не є членами сім'ї позивача. Вони згідно рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2016 року (справа № 573/20/16-ц, провадження № 22-ц/788/954/16) значаться як зняті з реєстрації у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною довідкою виконкому Вирівської сільської ради (т. 2, а.с. 105).

Однак, з лютого 2017 року ОСОБА_5, а ОСОБА_6 - з березня 2017 року і на даний час фактично стали проживати у спірному будинку без дозволу позивача.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі зняті з реєстрації у спірному житловому приміщенні, але при цьому вселилися та проживають у ньому без дозволу позивача, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловими приміщенням, не є належним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять посилань на такі порушення закону, що б могли бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Конєвої Лілії Костянтинівни відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -