Справа № 645/2369/16-ц
Провадження № 2/645/161/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом .
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва права власності на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 26.01.1994 року НОМЕР_1, квартира за зазначеною адресою на праві спільної власності належить його брату - ОСОБА_3 та їх батькам - ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Частка кожного зі співвласників складає 1/3. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач та його брат ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги за законом, фактично прийняли спадщину. Після смерті матері позивач постійно відвідував батька та брата у спірній квартирі, узяв собі деякі її речі, у зв'язку з чим вважає, що належну матері 1/3 частину квартири вони успадкували утрьох, по 1/9 частині кожний. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх з відповідачем батько - ОСОБА_4, на момент його смерті йому належали 4/9 частини спірної квартири 1/3 або 3/9 особисті частині + 1/9 спадкова. Спадщину вони прийняли, оскільки постійно проживали та були зареєстровані у спірній квартирі разом з ним, у зв'язку з чим позивач вважає, що після смерті брата на них з братом припадає по 2/9 частини спірної квартири, його спадкова частка після смерті батьків складає 1/3 частину - 1/9 материнська + 2/9 батьківська. Правовстановлюючий документ на квартиру у позивача відсутній, у зв'язку з чим в оформленні спадкових прав йому було відмовлено.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним вище.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, та які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що Відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного .
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 11.09.1954 року.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про смерть №1966 (копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3)
Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідно до свідоцтва права власності на житло, виданого ХМЦПДЖФ від 26.01.1994 року НОМЕР_1, квартира АДРЕСА_1 за на праві спільної власності належала його брату - ОСОБА_3 та їх батькам - ОСОБА_4 і ОСОБА_5.
Після смерті матері позивач та його брат ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги за законом, фактично прийняли спадщину, при чому позивач відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України.
На момент смерті ОСОБА_4 йому належали 4/9 частини спірної квартири 1/3 або 3/9 особисті частині + 1/9 спадкова.
Спадщину після смерті батька позивач прийняв, оскільки постійно проживав та був зареєстрований у спірній квартирі разом з ним, у зв'язку з чим позивач вважає, що після смерті брата на них з братом припадає по 2/9 частини спірної квартири, його спадкова частка після смерті батьків складає 1/3 частину - 1/9 материнська + 2/9 батьківська.
Як вбачається з повідомлення Дванадцятої Харківської нотаріальної контори №2098 від 27.07.2015 року, на усне звернення представника ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_2, останньому повідомлено, що оформити спадкове право після смерті ОСОБА_4 на належну йому частину квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим, оскільки відсутній правовстановлюючий документ щодо належності цього майна спадкодавцям.
Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
Згідно ст.ст. 1220-1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, право на спадкування мають, зокрема, особи, визначені у заповіті, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування .
На підставі ч. 5ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.
Суду не надано суду правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавців . ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовід носини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 60 ЦПК України закріплює за кожною стороною обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається та які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При вирішенні даної справи суд враховує встановлені нормою статті 1 ЦПК України завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка ґрунтується на не поданні нотаріусу для цього правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Крім того, слід наголосити, що суд не виконує функцій інших державних органів щодо оформлення права власності та, у даному випадку, не має повноважень для фактичної підміни правовстановлюючого документу на нерухоме майно судовим рішенням про визнання права власності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1220-1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-229 ЦПК України, суд, -
В позовних вимогах ОСОБА_2 до до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом-відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянути судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко