Справа № 643/723/17
Провадження № 2/643/2406/17
11.05.2017 року Московський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Довготько Т.М.
за участю секретаря - Бахметьєвій Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених в ньому.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
31.03.2016року ОСОБА_2 надав другу розписку, яка є доповненням до першої, відповідно до якої, сторони домовилися, що ОСОБА_2 з 01.04.2016року буде виплачувати пеню у у розмірі 2,25 % в місяць від суми боргу, а також що пеня буде виплачуватись 2 рази на місяць: перша половина у 16-18 числах поточного місяця, та друга половина в 1-3 числах наступного місяця. У випадках прострочення виплати пені розмір пені збільшується до 3,3 % в місяць /а.с.6/.
19.05.2016року ОСОБА_2 повернув частину боргу у розмірі 428,73 доларів США.
Крім того, пеня сплачувалась ОСОБА_2 20.04.2016року, 03.05.2016року та 19.05.2016року в розмірі еквівалентному 138,27 доларів США.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-1967цс15 та постанові від 08 червня 2016 року в справі №6-1103цс16, які з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України.
На підтвердження своїх доводів позивачем були надані для огляду оригінали розписок, як це передбачено ст. 1047 ЦК України.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобовязанням строк (термін).
Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем його зобовязань з повернення позивачу позики.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Згідно з частиною 2 статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд, перевіривши розрахунки загальної суми трьох відсотків річних за період з 04.06.2016 року по 04.02.2017 року, наданий позивачем, погоджується із вказаною сумою та вважає її обґрунтованою, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 237,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 11.05.2017року становить 6280 грн. 89 коп. (237,41 х 2645.5859).
Частиною 1 ст.546 ЦК України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати, вважаючи стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4057грн.82коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через районний суд.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.М.Довготько