Справа № 310/1318/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частку нерухомого майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частку нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги наступним. В період з квітня 1995 року по 2015 рік вони з відповідачкою проживали однією сімєю як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей відповідачки та планували своє життя. З 1988 року вони проживали в Російській Федерації, де ОСОБА_1 працював для забезпечення себе і ОСОБА_5 За вказаний період спільного проживання позивача з відповідачкою як подружжя за рахунок ОСОБА_1 в 2002 році була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій вони проживали як чоловік та жінка. Вказана квартира була зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2002 року № 4226. Шлюб вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Сумісне життя у сторін не склалось, за час проживання однією сімєю між ними виникли непорозуміння та сварки через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, останній час вони проживали окремо. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Угоди про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю, позивач з відповідачкою не досягли. Враховуючи наведене, просив встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5; визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, їх спільним майном; здійснити поділ вказаної квартири, визнавши за позивачем і відповідачкою право власності по ? частині квартири за кожним. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та просив визнати період такого проживання з 1992 року по 2015 рік.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, просив його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, пояснив суду, що матеріалами справи, поясненнями свідків, відеоматеріалами вимоги ОСОБА_1 доведені в повному обсязі позивач і відповідачка мали стійкі сімейні звязки, що підтверджено ставленням один до одного, відношеннями в сімї. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_3 просила позов задовольнити з тих підстав, що в судовому засіданні доведено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та придбання ними під час спільного проживання квартири. Зазначене вище підтверджено матеріалами справи, поясненнями свідків.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відносини, які склались між позивачем та відповідачкою, не можуть розцінюватись як сімейні в розумінні положень вказаної норми, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, які склались між сторонами, а саме спільне проживання, наявність спільних витрат, спільного бюджету, харчування, надання взаємної допомоги, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. СК України набув чинності з 01 січня 2004 року, а отже не розповсюджується на правовідносини, що виникли до цієї дати. До набрання чинності СК України на правовідносини з приводу виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, поширювались положення Закону України «Про власність». Встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в даному випадку не буде породжувати ніяких юридичних наслідків для позивача. Крім зазначеного, вважає що строк позовної давності для звернення до суду сплив. Просив відмовити в задоволенні позову.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 останній з 20 травня 2000 року по 10 червня 2004 року працював в ТОВ «Магістраль-2», ТОВ «Сибтехмонтаж-Північ», ВАТ «Елегант» в м. Норильську Красноярського краю, РФ.

У відповідності з договором купівлі-продажу від 13 серпня 2002 року, посвідченого в цей же день, зареєстрованого в реєстрі за № 4226, ОСОБА_5 купила у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 трикімнатну квартиру № 77 в житловому будинку № 102 по пр. Пролетарському в м. Бердянську Запорізької області. Згідно з п. 9 вказаного договору право власності на придбану квартиру у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили суду, що позивач тривалий час проживав з відповідачкою однією сімєю, разом вони виховували дітей відповідачки, які називали позивача батьком. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 разом працювали на півночі, після чого купили квартиру по Пролетарському проспекту. Позивач робив в ній ремонт.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, які є дочками відповідачки, пояснили суду, що ОСОБА_1 був знайомим їх матері, інколи приходив до них в гості, але однією сімєю вони ніколи не проживали.

Вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання права власності і поділ майна заявлені ОСОБА_1, зокрема, з підстав ст. 74 СК України.

Відповідно до вказаної статті, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу у період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Між тим, відповідно до п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.

Згідно з розясненнями, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року; до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набуття ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо спірної квартири виникли в момент її придбання, а саме 13 серпня 2002 року, тобто до набрання чинності СК України.

Зважаючи на викладене, вказані правовідносини ст. 74 СК України не регулюються, оскільки у зазначений період діяли норми КпШС України 1969 року, які не надавали права спільної сумісної власності на майно, нажите чоловіком та жінкою у незареєстрованому (цивільному) шлюбі.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу буде мати юридичне значення тільки для правовідносин, які виникли після 01 січня 2004 року. Існування таких правовідносин до вказаної дати не буде породжувати юридичних наслідків для позивача.

Отже, виходячи із положень ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивача та відповідачки однією сімєю та поділ майна, набутого за цей час чоловіком і жінкою, які проживали без реєстрації шлюбу, не можуть бути задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частку нерухомого майна відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2017 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_17