Справа № 211/2115/17
Провадження № 2-з/211/26/17
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

10 травня 2017 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

встановила:

В провадження Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Одночасно з поданням позову, позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов, шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборонити здійснення платежів на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.04.2011 року, яким з нього стягнуто аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів) на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У ч.3 ст.152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ст.153 ЦПК України, яка передбачає порядок розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4).

Розглядаючи заяву по суті, з урахуванням визначеного порядку, суд вважає, що позивачем, не було надано жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Крім того, суд зазначає, що обраний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151 -153 ЦПК України, суд,-

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.М.Ніколенко