Провадження №2/554/269/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого- судді Чуванової А.М.

при секретарі - Мороз Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2015 року до суду надійшов позов ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який вмотивований тим, що 02.09.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1092/08-А, згідно умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 14710 доларів США на придбання автотранспортного засобу SHEVROLET AVEO, строк дії договору до 01.09.2015 року. Відповідно до даного кредитного договору та додаткового договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17,5% річних.

02.09.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1092/08-А, відповідно до умов якого ОСОБА_4 являється поручителем, який солідарно відповідає перед ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» за виконання ОСОБА_3 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором №1092/08-А від 02.09.2008 року.

18.05.2010 року змінена назва ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» на ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1».

Банк виконав умови кредитного договору, надав ОСОБА_3 кредит, останній зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатковими угодами до кредитного договору.

Відповідачі не виконали свої зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 115625,82 гривень, з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту 4584,81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 21,425702 гривень за один долар США на 27.08.2015 року, та становить 98232,78 гривень. Всього заборгованість за комісіями 17393,04 гривень; кредит: 3849,39 доларів США , відсотки: 735,42 доларів США, штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка): 17393,04 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 115625,82 гривень заборгованості за кредитним договором №1092/08-А від 02.09.2008 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю, відповідачам відмовити у задоволенні клопотань.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, відмовити у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_4, надати йому відстрочку виконання можливого судового рішення на 6 місяців, враховуючи його інвалідність та домовленість про зазначене з позивачем.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, надіслав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, оскільки 13.11.2008 року позивач без його згоди, та його повідомлення, вніс зміни у зобовязання, збільшивши без згоди поручителя відповідальність за забезпеченим кредитним договором, встановивши збільшені відсотки 17,5 % річних. Більше того, відповідно до п.2 додаткового договору №1 до кредитного договору від 13.11.2008 року сторони зобовязуються протягом 2 робочих днів з дати підписання цього додаткового договору забезпечити внесення відповідних змін до договору застави, поруки №1092/08-А від 02.09.2008 року; однак вказані вимоги виконані сторонами не були. Крім того, спливло 6 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме: з 02.08.2014 року в банку виникло право на дострокове погашення кредиту, але банк жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки не виконав. Також, закінчився строк позовної давності в частині вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в період з 28.08.2014 року (позов предявлено 28.08.2015 року) в сумі 3879,62 гривень (а.с.169-171).

Суд вважає можливим розглянути в справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що 02.09.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1092/08-А, згідно умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 14710 доларів США на придбання автотранспортного засобу SHEVROLET AVEO, строк дії договору до 01.09.2015 року (а.с.6-13).

Згідно умов договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, а позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.09.2015 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 17% річних.

02.09.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1», боржником та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1092/08-А, відповідно до умов якого ОСОБА_4 являється поручителем, який солідарно відповідає перед ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» за виконання ОСОБА_3 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором №1092/08-А від 02.09.2008 року (а.с.17-18).

Згідно умов договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтями 509, 623,625 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України).

Що стосується позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язань передбачені ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Згідно додаткового договору від 13.11.2008 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_3, сторони домовилися викласти п.1.3 кредитного договору в наступній редакції: «За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17,5% річних» (а.с.16).Відповідно до п.2 додаткового договору №1 до кредитного договору від 13.11.2008 року сторони зобовязуються протягом 2 робочих днів з дати підписання цього додаткового договору забезпечити внесення відповідних змін до договору застави, поруки №1092/08-А від 02.09.2008 року

Відповідно до п. 1.1. договору поруки від 02.09.2008 року поручитель надав поруку за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредиту у розмірі 17% річних.

Відповідно до п.2.3. договору поруки кредитор зобовязується письмово повідомити поручителя про невиконання боржником, збільшення зобовязань боржника за кредитним договором порівняно з днем його укладення, заміну боржника за кредитним договором.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами;встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення новий умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 17 лютого 2016 року у справі №6-3176 цс15, від 22 жовтня 2014 року у справі №6-101цс14, які відповідно є обов'язковими для всіх судів України, за положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Суд вважає, що з огляду на відсутність доказів того, що поручитель надавав свою згоду на збільшення відсоткової ставки з 17 % до 17.5 % річних, порука ОСОБА_4 є припиненою в силу ч.1 ст.559 ЦК України.

Крім того, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання,якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя(третє реченняч.4ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки(будь-який із зазначених у ч. 4ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений,припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року № 6-1451цс16, якає обов'язковою для судів (ст. 360-7 ЦПК України).

Договором поруки від 02.09.2008 року, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1», боржником та ОСОБА_4, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми ч. 4ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.3-5), останній платіж в сумі 1,52 доларів США було здійснено позичальником 02.08.2014 року, тоді коли графіком погашення кредиту (а.с.14-15) встановлено, що 01.08.2014 року позичальник мав сплатити 210,99 доларів США. Отже, з 02.08.2014 року в банку виникло право на дострокове погашення кредиту, однак з позовом банк звернувся до суду 28.08.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відмову позивачу у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_4, оскільки порука припинилася та вимоги банку в цій частині є безпідставними.

Щодо позовних вимог банку до ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач ОСОБА_3В взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 28.08.2015 року утворилась заборгованість перед банком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість, яка підтверджується довідкою розрахунком (а.с.3-5), за кредитним договором підлягає стягненню на користь банку.

Разом з тим доводи щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення неустойки заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді, згідно заперечень ОСОБА_4, відповідачем ставилося питання про застування позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, банком з 02.02.2014 року по 28.08.2015 року нараховано штрафні санкції за порушення зобовязань позичальником в розмірі 17393,04 гривень. Позов банком предявлено 28.08.2015 року (згідно штемпелю на конверті).

Таким чином, правомірним є нарахування штрафних санкцій в межах річного строку до предявлення позову, а саме з 28.08.2014 року. За вказаний період нараховано 13513,42 гривень (274,58 гривень + 937,80 гривень + 1263,87 гривень + 1403,37 гривень = 3879,62 гривень) і саме така сума штрафних санкцій підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 становитиме 111746,20 гривень.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 заявлено клопотання про відстрочку виконання рішення суду, оскільки він є інвалідом 3 групи (а.с.220 ксерокопія пенсійного посвідчення) та домовився з позивачем про згоду на відстрочку.

Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, є людиною похилого віку, інвалідом 3 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням, тому суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду, відстрочивши сплату боргу відповідачу на 6 місяців.

Розподіл судових витрат суд вирішив відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215,217,218 ЦПК України, ст.ст.526,610,611, 625, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №1092/08-А від 02.09.2008 року в сумі 111746,20 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1218 гривень.

В задоволенні інших вимог та позовних вимог до ОСОБА_4 позивачу відмовити.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду на шість місяців.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова