Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2017 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Василенка В.В.

при секретарі Березюк Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 5000 долларів США, а відповідач зобовязався повернути указані грошові кошти у строк, передбачений договором.

П. 2 вказаного договору передбачено, що грошові кошти, які є предметом договору, передані ним та одержані відповідачем до підписання цього договору.

П. 3 вказаного договору передбачено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 5000 долларам США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу.

П. 5 договору передбачено, що відповідач зобовязаний повернути йому позику, (грошові кошти у такій самі сумі, що були передані відповідачу позивачем), зі сплатою належних з нього процентів за користування грошовими коштами згідно умов цього договору у строк до 03 грудня 2013 року.

Відповідач в порушення прийнятих по договору зобовязань, грошові кошти по договору не повернув в повному обсязі, у звязку з чим заборгованість по договору позики без врахування відсотків складає 3500 долларів США, що згідно курсу НБУ станом на 21.09.2016 року еквівалентно складає 90 895 гривень.

При цьому, з метою досудового врегулювання даного спору, він неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте законні вимоги останнього відповідачем було проігноровано.

Тому він змушений був звернутися до суду. Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в розмірі 90 895 (девяносто тисяч вісімсот девяносто пять) гривень заборгованості за договором позики та 908 гривень 95 коп. сплаченого ним судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Підтвердив, що він дійсно отримував кошти по вищевказаному договору. Свої доводи невизнання позову обгрунтував тим, що він повністю погасив свій борг, передавши гроші знайомому позивача ОСОБА_6І - ОСОБА_5.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юридичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду вважаючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконує в добровільному порядку умови укладеного договору, як позичальник, чим порушує його інтереси і права, тому інтереси позивача підлягають до судового захисту.

Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

На підтвердження укладання договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно ст.ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

03.10.2013 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 39950 (тридцять девять тисяч девятсот пятдесят) грн. еквівалент 5000 (пять тисяч) доларів США, а відповідач зобовязався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах, визначеним цим договором.

Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позивачем ОСОБА_6 та одержані відповідачем ОСОБА_2 до підписання договору.

В разі девальвації протягом строку дії вищезазначеного договору національної грошової одиниці України відповідач зобов'язався повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 5000 (пять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу.

Відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачу ОСОБА_6 позику, (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позивачем), зі сплатою належних з нього процентів за користування грошовими коштами згідно умов цього договору у строк до третього грудня дві тисячі тринадцятого року.

Відповідач зобовязався сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦКУ, тобто не сплачену у строк суму основного боргу, несплачені проценти за користування грошовими коштами та три проценти річних від простроченої суми, якщо своєчасно не поверне суму позики.

Згідно розписки від 10.06.2016 року позивач ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13050 (тринадцять тисяч пятдесят) гривень, що в еквіваленті по курсу НБУ на той час склало 500 долларів США в рахунок боргу по договору позики грошових коштів від 03.10.2013 року.

Позивач наразі просить повернути лише 3500 долларів США, що згідно курсу НБУ станом на 21.09.2016 року еквівалентно складає 90 895 гривень.

Відповідач стверджує, що він повністю погасив свій борг, передавши гроші знайомому позивача ОСОБА_6І ОСОБА_5. Але документів, що уповноважують третіх осіб отримувати кошти від імені позивача немає.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки у порушення вимог цивільного законодавства та умов договору відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав взяті на себе грошові зобовязання.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором від 03.10.2013 року у розмірі 90895(девяносто тисяч вісімсот девяносто пять) гривень.

Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на підставі наданих документів, що підтверджують дані витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (девятсот вісім) гривень 95 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 1047, 1049 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_6 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 борг за договором позики у розмірі 90895 (девяносто тисяч вісімсот девяносто пять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 сплачений ним судовий збір у розмірі 908 (девятсот вісім) гривень 95 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7