Справа № 357/8220/16-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/1079/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСОБА_3 Вієнна ОСОБА_4», 3-ї особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консультаційний центр «Фінанси і Захист», про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,-

встановила:

у липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 06.04.2011 року ним була оформлена заява /опитувальник/ №024049, яка є пропозицією страхувальника укласти договір страхування на підставі Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Юпітер Страхування життя Вієнна ОСОБА_4» від 01.04.2009 року № 0190218 зі змінами №1,2, відповідно до заяви страхувальником є позивач, застрахованою особою є його син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На момент оформлення заяви інші документи, крім бланка заяви, йому не надавалися, 06.04.2011 року він сплатив страховий внесок в сумі 5004,55 грн., пізніше він отримав від відповідача договір страхування життя 4-ОС/1 №079411, який ним було підписано.

Позивач вважає, що договір страхування було укладено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: при укладенні договору йому не було надано необхідної достовірної інформації щодо назви страховика, про розбіжності у назвах Правил страхування у заяві /опитувальнику/ та у витягу з Правил страхування, документів про зміну назви юридичної особи, його не було ознайомлено з умовами та правилами страхування; зазначена у договорі страхування дата початку дії договору - 07.04.2011 року, не відповідає вимогам норм Закону України «Про страхування»; оскільки він не був ознайомлений з Правилами страхування життя відповідача, вони йому не вручались до підписання договору, то сторонами не були погоджені істотні умови договору страхування, такі як: умови здійснення страхової виплати, причини відмови у страховій виплаті, права та обовязки сторін, порядок зміни і припинення дії договору, виключення із страхових випадків.

Крім того, договором страхування не передбачений період нарахування 4% гарантованого інвестиційного доходу, що порушує вимоги закону і дає право відповідачу на свій розсуд тлумачити це положення договору; гарантований інвестиційний дохід обовязково повинен бути передбачений спірним договором страхування на всі страхові суми договору у конкретному відсотковому розмірі з зазначенням періоду; договором страхування не передбачено про неможливість зміни додаткових страхових зобовязань відповідача у односторонньому порядку, чим порушено вимоги закону.

Спірний договір страхування не відповідає вимогам закону та є несправедливим.

Протягом дії договору страхування на рахунок відповідача позивачем було сплачено 64 904,55грн.

Станом на 2014 рік у позивача виникли сумніви щодо належного виконання відповідачем умов договору, в т.ч. в частині зарахування додаткових сум на накопичувальну частину (резерви) по договору страхування, оскільки його сімя має 7 договорів з відповідачем, то позивач змушений був вести тривалу переписку з відповідачем з метою зясування конкретних умов договорів страхування, що змушувало його нервувати, відривало від звичайного для нього ритму життя, від якісного виконання обовязків на роботі та в сімї, тривалий час віз змушений був звертатися до різного роду фахівців за допомогою з метою зясування існуючої правової ситуації у взаємовідносинах з відповідачем.

Позивач вважає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду на суму 15 000 грн.

Просив визнати правочин договір страхування, укладений на основі заяви опитувальника № 024049 від 06.04.2011 року, договору страхування життя 4-ОС/1 №079411 та витягу із Правил добровільного страхування життя ЗАТ СК «Юпітер Вієнна ОСОБА_4», зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.04.2009 року під № 019021/8 зі змінами №1,2, - недійсним; стягнути з відповідача суму у розмірі 64 904,55грн., перераховану ним на розрахунковий рахунок відповідача; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його необґрунтованість та незаконність, а також таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що при ухвалені оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано безспірних доказів в обґрунтування позовних вимог.

Суд першої інстанції, неповно та неправильно встановив обставини справи, які мають значення для справи внаслідок неправильної їх оцінки, що кардинально вплинуло на рішення.

Апелянт, вважає, що в рішенні суду першої інстанції відсутні результати оцінки наданих доказів, як не зазначено мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Крім того, суд першої інстанції дав неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, а саме, не було взято до уваги, що оспорюваний договір страхування життя № 4-ОС/І №079411 є договором добровільного страхування життя та має свої особливості.

Апелянт, стверджує, що в оскаржуваному рішенні відсутні результати оцінки доказів, які були подані позивачем, а також не зазначено мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, оцінюючи докази, надані відповідачем до суду першої інстанції, а саме витяг із Статуту Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСОБА_3 Вієнна ОСОБА_4» затвердженого 12 вересня 2016 року, суд першої інстанції дав неправильну оцінку обставинам, які мали місце у 2011 році.

Також, апелянт зазначив, що твердження суду першої інстанції є хибним, що позивачу під час укладення договору страхування було розяснення умови страхування, його права та обов'язки.

Крім того, не було доведено хто до 06 квітня 2011 року і де надав позивачу для ознайомлення правила добровільного страхування ПрАТ СК «Юпітер Вієнна ОСОБА_4» та додатки до них, як не встановив чому на витягу із Правил не стоїть дата ознайомлення із ними 06 квітня 2011 року та немає відмітки, що це є «Додаток до Договору добровільного страхування життя 4-ОС/І №079411».

Просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Юпітер страхування життя Вієнна ОСОБА_4» на підставі заяви (опитувальника) №024049 від 06.04.2011 року, додатків до неї та Правил добровільного страхування життя, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України під № 0190218 від 01.04.2009 року із змінами №1,2 було укладено договір страхування життя 4-ОС/1 № 079411, згідно з яким страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату вигодонабувачам, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору є майнові інтереси, що повязані з життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням страхувальника або застрахованої особи.

Страхувальником за договором є ОСОБА_2, застрахованою особою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наведене стверджується копіями заяви (опитувальника), договору страхування, додатком до якого є Витяг із Правил добровільного страхування життя ЗАТ СК «Юпітер Вієнна ОСОБА_4».

В договорі страхування передбачено перелік страхових випадків (п.6), розмір страхової суми (п.7), страховий тариф (п.8), розмір річного страхового внеску, який становить 5004 грн.55 коп. (п.9), строк дії договору - 20 років (п.16), строки сплати внесків до 06.04.кожного року (п.17), початок дії договору -07.04.2011 року (п.16.1), кінець дії договору - 06.04.2031 року (п.16.2).

Відповідно до п.20.1 договору, він вступає в силу з 00 годин дня, вказаного в цьому договорі. Страховий захист діє з 00 годин дня, вказаного в цьому договорі, але не раніше дня, наступного після дня сплати першого страхового внеску.

Заява (опитувальник) на страхування з усіма додатками, договір страхування та витяг з Правил страхування, Додатки 4-ОС, 2-ДС, 4-ДС, 5-ДС, 6-ДС є невідємними частинами цього договору, розглядаються як єдине ціле (п.20.7 договору).

06 квітня 2011 року позивачем перераховано на розрахункових рахунок відповідача страховий внесок в сумі 5 004,55грн.

Позивачем 06.04.2011 року було заповнено бланк заяви (опитувальника), яка є пропозицією страхувальника укласти договір страхування і яка була отримана страховиком 19.04.2011 року, про що є відмітка на заяві, при цьому на сторінці 2 заяви в розділі «Заповнюється страховиком» позивачем було відмічено, що заява приймається частково.

Позивачу було надіслано страховиком примірник договору, із запропонованими умовами договору він повністю погодився, підписав цей договір та повернув його страховику 18.05.2011 року, про що є відмітка на договорі.

Згідно наведених вище правових норм законодавець розмежовує поняття «укладення» договору страхування і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності.

Оскільки позивачем було внесено перший страховий платіж 06.04.2011 року, то договір страхування життя, який було укладено між сторонами по справі, набрав чинності, а як вбачається з тексту договору, сторонами погоджено дату початку дії договору - 07.04.2011 року, що не суперечить нормам діючого законодавства.

Встановлено, що в укладеному між сторонами договорі страхування життя є посилання на Правила страхування, витяг з яких є невідємною частиною цього договору, а тому Правила страхування відповідача є обовязковими в даному випадку для обох сторін і регулюють відносини між ними, що виникають з договору страхування.

Згідно витягу зі Статуту Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ОСОБА_3 Вієнна ОСОБА_4», затвердженого 12.09.2016 року, товариство є повним правонаступником всього майна, прав та обовязків Приватного акціонерного товариства «Юпітер Страхування Життя Вієнна ОСОБА_4», яке до приведення своєї діяльності у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» мало назву Закрите акціонерне товариство «Юпітер страхування життя Вієнна ОСОБА_4».

Правила добровільного страхування життя ЗАТ СК «Юпітер Вієнна ОСОБА_4» були зареєстровані 01.04.2009 року під №0190218, коли товариство мало попереднє найменування, Правила зареєстровані уповноваженим органом - Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України.

Отже, вказані вище назви є найменуванням однієї юридичної особи, а діюче законодавство не передбачає обовязку перереєстровувати Правила страхування при зміні найменування юридичної особи, про що зазначено в листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01.09.2016 року на звернення позивача.

В цьому листі також вказано на те, що товариство при здійсненні своєї діяльності керується даними Правилами страхування незалежно від того, в який період було укладено договір страхування, крім того, розпорядженням Держфінпослуг від 28.12.2007 року у звязку з прийняттям нової редакції Закону України «Про страхування» товариство отримало ліцензію на добровільне страхування життя серії АВ №377524, строк дії з 29.12.2007 року безстроковий.

Отже, Правила страхування, на які вказано вище, є чинними для відповідача, зареєстровані уповноваженим органом, на час розгляду справи судом ці Правила не визнано недійсними.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач в заяві (опитувальнику) власноручним підписом засвідчив той факт, що він ознайомився з Правилами добровільного страхування життя ПрАТ СК «Юпітер Вієнна ОСОБА_4» та Додатками до них до моменту набрання договором юридичної чинності, зрозумів їх, стосовно усіх запитань отримав вичерпну відповідь; витяг з Правил, який є невідємною частиною договору, підписаний позивачем 16.05.2011 року разом з договором.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір страхування було укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже позивач самостійно та добровільно обрав відповідача для укладення із ним договору страхування. Під час укладення договору страхування позивачу було роз'яснено умови страхування, його права та обов'язки. Позивач самостійно та добровільно заповнював заяву на страхування, йому було надано витяг з Правил страхування відповідача, у відповідності до яких укладався договір страхування. Крім того, всі страхові платежі за спірним договором страхування починаючи з 06.04.2011 року (за 5 страхових років) в сумі 29 212 грн.80 коп. позивачем було зроблено добровільно.

Крім того, укладення договору особистого страхування не має на меті отримання викупної суми чи повернення страхових внесків, а укладається з метою захисту майнового інтересу в разі настання певної події, яка обумовлена умовами цього договору страхування, тобто здійснення страховиком страхової виплати в разі настання страхового випадку за ризиками, визначеними договором страхування.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору особистого страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням.

Згідно ст.16 Закону України «Про страхування» та ст.979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За положеннями ст.981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

В ст. 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно норм ст.18 Закону «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування.

За ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Зі змісту договору страхування життя, який укладено між сторонами по справі, слідує, що в ньому передбачено всі ті істотні умови договору страхування, на які вказано в ст.982 ЦК.

В огляді Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» вказано, зокрема на те, що до умов, визначених актами цивільного законодавства, можна віднести умови, які мають бути визначені у договорі відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування».

Згідно положень ст.16 цього Закону, договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Як передбачено п.20.6 договору страхування, договір містить конкретні умови страхування, визначені за згодою сторін при його укладенні відповідно до чинного законодавства України. Договір має переважну юридичну силу перед Правилами страхування та Додатками до них. У всьому іншому, що спеціально не обумовлено в договорі, сторони керуються Правилами страхування, витяг з яких є невідємною частиною цього договору, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору, умови здійснення страхової виплати, права та обовязки сторін встановлені у Правилах страхування. Причини відмови у страховій виплаті, виключення із страхових випадків передбачені розділом 4 Правил страхування.

Верховний Суд України, аналізуючи практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, вказував на те, що Правила страхування за своєю природою є локальним нормативним актом для страховика і, не будучи правовим актом, не мають юридичної сили, та не є обовязковими для страхувальника. Для того, щоб ці правила стали джерелом регулювання страхового правовідношення та обовязковими для обох сторін, вони тим чи іншим чином мають бути вписані у договір страхування.

Тобто первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обовязковими для обох сторін. Якщо ж зазначеного посилання у договорі не передбачено, то суд не може посилатися на правила страхування, а має надати перевагу договору.

Згідно з ч.7-10 ст.9 Закону України «Про страхування» зазначена у договорі страхування життя величина інвестиційного доходу не повинна перевищувати чотирьох відсотків річних.

Договором страхування життя обов'язково передбачається збільшення розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат на суми (бонуси), які визначаються страховиком один раз на рік за результатами отриманого інвестиційного доходу від розміщення коштів резервів із страхування життя за вирахуванням витрат страховика на ведення справи у розмірі до 15 відсотків отриманого інвестиційного доходу та обов'язкового відрахування в математичні резерви частки інвестиційного доходу, що відповідає розміру інвестиційного доходу, який застосовується для розрахунку страхового тарифу за цим договором страхування та у разі індексації розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат за офіційним індексом інфляції, відрахування в математичні резерви частки інвестиційного доходу, що відповідає такій індексації.

Договором страхування життя також може бути передбачено збільшення розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат на суми (бонуси), які визначаються страховиком один раз на рік за іншими фінансовими результатами його діяльності (участь у прибутках страховика/.

Прийняті страховиком додаткові страхові зобов'язання повідомляються страхувальнику письмово і не можуть бути у подальшому зменшені в односторонньому порядку.

Як передбачено п.20.2 договору страхування, гарантований інвестиційний дохід для розрахунку страхових сум за основним страхуванням та викупних сум - 4%. Страхові суми за основним страхуванням збільшуються на суми додаткового бонусу, які визначаються страховиком щорічно протягом дії договору за результатами отриманого інвестиційного доходу від розміщення коштів резервів згідно з чинним законодавством, та повідомляються страхувальнику у письмовій формі після другого страхового періоду. Викупна сума за додатковим страхуванням дорівнює о /нулю/.

Відповідно до п.4.1 параграфа 2 Правил страхування страховик обовязково передбачає у договорі і здійснює збільшення розміру страхової суми та/або розміру страхових виплат на суми додаткових бонусів. Дія цього пункту не розповсюджується на додаткове страхування за договором.

Збільшення розміру страхової суми (страхових виплат) внаслідок виконання положень цього пункту Правил не потребує внесення змін до договору страхування. Прийняті страховиком додаткові зобовязання повідомляються страхувальнику письмово і не можуть бути у подальшому зменшені в односторонньому порядку.

Як було вказано вище, витяг з Правил страхування є невідємною частиною договору, умови, які не врегульовано в договорі, регулюються Правилами страхування.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону України «Про страхування» страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків, а за договорами страхування життя також з урахуванням величини інвестиційного доходу, яка повинна зазначатися у договорі страхування. Конкретний розмір страхового тарифу зазначається в договорі страхування за згодою сторін.

За положеннями ст.11 та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зі змісту ч. 1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ознайомившись з умовами договору страхування та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписав договір, чим висловив своє волевиявлення.

При вирішенні спору колегія суддів виходить з того, що договір страхування є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та повністю відповідає положенням ст.203 ЦК України та умовам страхування, які було запропоновано позивачу відповідачем.

Отже, виходячи з вищезазначеного, колегія суддів, приходить до висновку, що апелянтом не доведено, що оспорюваний ним договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, які порушують принцип добросовісності, позбавляють позивача значного обсягу прав.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді