У Х В А Л А

13.05.2017 Справа №607/4906/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №607/4906/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними повноліття та повнолітньої доньки ОСОБА_5, 14.03.1997 року до закінчення нею навчання у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиктвовго мінімуму для дитини відповідного віку та у сумі 180 000грн. за минулі роки.

13.05.2017 року позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_4 В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по утриманню дітей внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 180000 грн. та на даний час вживає заходів щодо відчуження належного йому майна на користь третіх осіб, а тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у вказаній справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою особи, яка бере участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача. А також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів.Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовушляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2, суд приходить до переконання, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав для застосування обраного нею виду заходів забезпечення позову, у заяві не зазначено конкретний перелік майна, на яке просить накласти арешт позивач та докази, що підтверджують належність зазначеного майна відповідачу, також у заяві відсутнє посилання на докази, які свідчать про те, що відповідачем вживаються заходи з метою реалізації майна, у зв»язку із чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову та не зазначено в чому саме вона полягає, тобто не наведено обґрунтування того, чому і яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам, а в даному випадку у суду відсутня інформація про перелік майна на яке просить накласти арешт позивач та його вартість, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 151-153 ЦПК України,Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №607/4906/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів-відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_6