Справа № 298/436/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 національного природного парку до Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» і ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 національного природного парку на ухвалу Великоберезнянського районного суду від 18 жовтня 2016 року, -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 національний природний парк предявив зазначений позов до Громадської організації «Київський еколого-культурний центр» і ОСОБА_2 У заяві позивач зазначав, зокрема, що ця організація 18.03.2016 на своєму офіційному сайті в мережі Internet: http://ecoethics.ru/birkovich-naglo-rubit-v-mezhdunarodnom-obekte-vsemirnogo-naslediya-yunesko-a-ivanenko-naglo-ego-krishuet/ опублікувала статтю з недостовірною інформацією щодо здійснення незаконних рубок у букових лісах, які знаходяться в буферній зоні міжнародного обєкта Всесвітнього спадку ЮНЕСКО. Публікація завдала шкоди діловій репутації позивача. Інформацію, що її позивач вважає недостовірною і такою, що завдає йому шкоди, Громадська організація «Київський еколого-культурний центр» отримала зі звернення ОСОБА_2, тоді як рубки лісу провадилися з дотриманням вимог законодавства.

Позивач просив визнати поширену Громадською організацією «Київський еколого-культурний центр» і ОСОБА_2 в статті від 18.03.2016, опублікованій в мережі Internet на сайті http://ecoethics.ru/birkovich-naglo-rubit-v-mezhdunarodnom-obekte-vsemirnogo-naslediya-yunesko-a-ivanenko-naglo-ego-krishuet/, недостовірною, зобовязавши спростувати таку в тому ж засобі масової інформації.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 18.10.2016 провадження в справі за позовом, як зазначено в ухвалі, ОСОБА_1 національного природного парку до Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» і ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, закрито з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України, внаслідок підвідомчості справи господарському суду.

ОСОБА_1 національний природний парк оскаржив ухвалу суду, вказує на порушення судом норм процесуального права. Так, суд не врахував субєктного складу сторін у справі, а також підстав та предмету позову, суті спору про право цивільне, у якому одним із відповідачів є фізична особа. Тобто, попри участь у справі як позивача та одного з відповідачів юридичних осіб, відповідно до правил визначення підвідомчості справ її належить розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки іншим відповідачем є фізична особа. Просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, суд приходить до такого.

Закриваючи ухвалою від 18.10.2016 (а.с. 20-21) провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір про захист ділової репутації виник між юридичними особами, тому його належить розглядати за правилами господарського судочинства (ст.ст. 1, 12 ГПК України). Погодитись із таким вирішенням процесуального питання не можна, оскільки свого висновку суд дійшов без урахування обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 національний природний парк предявив позов про захист честі, гідності та ділової репутації до Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» і ОСОБА_2 (а.с. 3-5). Виходячи з принципів диспозитивності цивільного судочинства (ст.ст. 10, 11 та інші норми ЦПК України), позивач визначив відповідачів за своїми вимогами юридичну особу і фізичну особу. Юридична та/або фізична особа (особи), які поширили недостовірну інформацію, автор цієї інформації, у відповідних випадках особа, яка є джерелом поширеної інформації, власник веб-сайта (зокрема, офіційного) в мережі Internet є належними відповідачами за відповідно сформульованими вимогами.

У контексті підстав і предмету предявленого позову, ОСОБА_1 національний природний парк розглядає предявлені до Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» і ОСОБА_2 вимоги як взаємоповязані, окремий розгляд яких неможливий. Відповідна позиція відображена і в апеляційній скарзі.

За таких обставин, спір про право цивільне, що виник між позивачем та відповідачами, один із яких є фізичною особою, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, що відповідає нормам ст. 1, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦПК України. Спір не належить до тих, що передбачені ст.ст. 1, 12 ГПК України, як про це необґрунтовано зазначив суд в ухвалі, для застосування положень ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд підстав не мав.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і порушив норми процесуального права при вирішенні питання про закриття провадження в справі, тому на підставі ст. 311 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію, доводи якої щодо правової природи спору та відсутності підстав для закриття провадження в справі заслуговують на увагу, слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 4, ст. 311 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 національного природного парку задовольнити, ухвалу Великоберезнянського районного суду від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді