ухвала

іменем україни

15 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 30 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1, двокімнатна квартира АДРЕСА_2 та автомобіль ЗАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, придбані сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі.

На даний час шлюб між сторонами розірвано і позивач має бажання поділити це спільне майно, у зв'язку з чим вважає необхідним звернутися до суду, оскільки добровільно домовитися та поділити спільно набуте майно відповідач відмовляється.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено в повному обсязі.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль ЗАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1.

Здійснено поділ спільного майна між сторонами наступним чином:

Виділено у власність ОСОБА_4 двокімнатну квартиру житловою площею 29,3 кв. м, загальною площею 51,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_5 двокімнатну квартиру житловою площею 28,3 кв. м, загальною площею 49,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 легкового автомобіля, марки ЗАЗ, типу седан, модель ТF698Р, реєстраційний № НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за сплачений судовий збір у сумі 657,88 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просив скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами.

Згідно із технічним паспортом та технічними характеристиками жилих та підсобних приміщень квартир, жила площа двокімнатної квартири № 87 складає 29,3 кв. м, а жила площа двокімнатної квартири № 87 - 28,3 кв. м, тобто квартири є рівнозначними за своєю площею, розташуванням та обладнанням.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано інтереси неповнолітніх дітей є необґрунтованими, оскільки предметом позову є поділ майна подружжя, а місце реєстрації дітей не впливає на здійснення права власності сторонами у справі, тому реєстрація та місце проживання дітей не може впливати на поділ нерухомого майна подружжя та не свідчить про порушення майнових прав відповідача.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 30 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак