Справа №489/295/16-ц 27.04.2017 27.04.2017 27.04.2017
Провадження №22-ц/784/1032/17
Провадження № 22ц/784/1032/17 Суддя першої інстанції Губницький Д.Г.
Справа № 489/295/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю: представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в інтересах якої діяв ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Миколаївської міської ради та її виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсними рішення та договору купівлі продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 січня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Миколаївської міської ради та її виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсними рішення та договору купівлі продажу.

Позивач зазначав, що він на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року є власником частини квартири спільного заселення № 14 по вул. Чигрина, 248 в м. Миколаєві загальною площею 19,4 кв.м, житловою 11,3 кв.м Власником іншої частини квартири загальною площею 31,5 кв.м, житлової 18,4 кв.м є родина відповідача ОСОБА_6 Знаходиться квартира на першому поверсі третього підїзду двоповерхового житлового будинку.

З 2002 року ОСОБА_6 здійснював незаконне захоплення приміщень, демонтаж внутрішніх перестінків, усілякі добудови до зазначеної квартири, внаслідок чого належна йому частина квартира стала непридатною для проживання, оскільки переобладнана в нежитлові приміщення з метою комерційного використання.

25 червня 2015 року йому стало відомо про те, що на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 лютого 2007 року № 461, належній йому частині квартири АДРЕСА_1 була надана нова адреса вул. Чигрина, 248/4, а самовільно зведена ОСОБА_6 прибудова до квартири № 14 за договором купівлі-продажу від 13 червня 2007 року була відчужена останнім та ОСОБА_7 відповідачці ОСОБА_8

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_9 просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 461 від 27 лютого 2007 року про надання нежитловим приміщенням по вул. Чигрина, 248 в м. Миколаєві нової адреси вул. Чигрина, 248/4 та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 червня 2007 року нежитлових приміщень магазину №14-6, 14-7 14-8 по вул. Чигрина, 248/4 в м. Миколаєві.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу за реєстровим № 899, посвідчений 13 червня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за яким ОСОБА_8 купила у ОСОБА_6, ОСОБА_7 належні їм в рівних частках на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2007 р. нежитлові приміщення магазину № 14-6, 14-7, 14-8 загальною площею 33,7 кв.м по вул. Чигрина, 248/4 в м. Миколаєві.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус ОСОБА_3, в інтересах якої діяв ОСОБА_4, просила скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не визначено та не встановлено які саме права позивача порушені внаслідок укладення оспорюваного правочину, також судом не враховано, що на час укладення договору всі правові підстави для вчинення цього правочину були чинні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та матеріалами справи, ОСОБА_10 є власником квартири спільного заселення № 14 загальною площею 19,4 кв.м., а житловою 11,3 кв.м. у будинку № 248 по вул. Чигрина в м. Миколаєві на підставі договору купівлі продажу, укладенного 11 травня 2001 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 26).

ОСОБА_6 та його сину ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 липня 2001 року, передано у власність по 1/2 частки кожному квартири спільного заселення № 14 у вказаному будинку. Отже вони стали власниками кімнати площею 18,4 кв.м.

Інші приміщення квартири перейшли у спільну власність названих осіб, відповідно до їх часток у житлових кімнатах.

ОСОБА_6 зробив перепланування квартири та добудував житлові прибудови позначені на плані 14-6,14-7,14-8. Також, ОСОБА_6 придбав у власність частки (18/100 і 39/100) нежитлових приміщень підвалу того ж будинку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2006 року за ОСОБА_6 було визнано право власності на прибудови 14-6,14-7,14-8 на підставі ст. 376 ЦК України. Заочним рішенням Ленінського районного суду від 12 травня 2006 року визнано вказані приміщення спільним майном ОСОБА_6 та ОСОБА_13 За ними визнано право власності на 1/2 частку за кожним. Також за вказаними особами визнано право власності на рівні частки на приміщення «Магазину» і входу літ.а-1.

Ці рішення скасовані при розгляді в апеляційній інстанції, справи направлені на новий розгляд, однак данні щодо вирішення спорів відсутні.

Відповідно до п. 54 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 461 від 27 лютого 2007 року нежитловим приміщенням по вул. Чигрина 248, які належали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, надано нову адресу вул. Чигрина, 248/4 (т.1 а.с.4)

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2007 року, ухваленим за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до адміністрації Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, визнано за позивачами в рівних частках право власності на нежитлове приміщення № 14-6, 14-7, 14-8 загальною площею 33,7 кв.м. магазину промислових товарів за адресою вул. Чигрина, 248/4 в м. Миколаєві (т.1 а.с.43).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 13 червня 2007 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передали нежитлові приміщення магазину № 14-6, 14-7, 14-8 загальною площею 33,7 кв.м. по вул. Чигрина, 248/4 в м. Миколаєві, а ОСОБА_8 прийняла, сплатив його ціну, на умовах цього договору. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 ( т. 1 а.с.40-53).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2007 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на самочинно забудовані нежитлові приміщення магазину № 14-6, 14-7, 14-8 кв.м. по вул. Чигрина, 248/4 в м. Миколаєві.

Цим рішенням встановлено, що станом на 13 липня 2001 року, квартира АДРЕСА_1 складалась із двох житлових кімнат площею 18,4 кв.м та 11,3 кв.м, а також приміщень спільного користування: коридору площею І-8,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, вбиральні площею 1 кв.м, кухні площею 9,7 кв.м. Загальна площа квартири становила 31,5 кв.м. Після проведеної реконструкції та перебудови квартири, виконаної ОСОБА_6без дозволу власника ОСОБА_5, житлова кімната площею 11,3 кв.м., що належала останньому, фактично відсутня як відокремлене приміщення ( т. 1 а.с. 18).

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради № 461 від 27 лютого 2007 року, зокрема, пунктом 54 цього рішення, зазначеним самовільно збудованим нежитловим приміщенням було надано нову адресу вул. Чигрина, 248/4 (т. 1 а.с. 4).

Між тим, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2016 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_5 визнано недійсним пункт 54 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 461 від 27 лютого 2007 року з підстав відсутністі правовстановлюючих документів на це майно у будь-якої особи на час прийняття цього рішення ( т. 1 а.с.156-157).

Таким чином, нежитлові приміщення магазину № 14-6,14-7 та 14-8, загальною площею 33,7 кв.м, що були предметом купівлі-продажу за оспорюваним договором є незаконно самочинно збудованими спорудами, яким безпідставно була надана окрема адреса. За такого це нерухоме майно не могло бути обєктом цивільно-правових відносин за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали у власність нежитлові приміщення магазину № 14-6,14-7 та 14-8 з порушенням норм цивільного законодавства та відчужили це майно ОСОБА_8, що відповідно до зазначених вище правових норм є підставою для визнання угоди купівлі-продажу недійсною.

З огляду на таке, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що договір купівлі - продажу зазначеної самовільно збудованої нерухомості, укладений 13 червня 2007 року, є недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не визначено та не встановлено, які саме права позивача порушені внаслідок укладення оспорюваного правочину, не заслуговують на увагу, оскільки як було встановлено судовими рішеннями, самовільно збудовані нежитлові приміщення без приведення квартири у первісний стан фактично позбавляють ОСОБА_5 користуватися його власністю - квартирою спільного заселення № 14 у будинку № 248 по вул. Чигрина в м. Миколаєві, а тому відчуження цих приміщень порушують права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В іншій частині судове рішення відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевірялось.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в інтересах якої діяв ОСОБА_4, відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_14