Справа № 694/1193/15-ц
провадження 2/694/79/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09.02.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавці А.С.

за участі: позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3

представника відповідача-позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, позовні вимоги мотивував тим, що 30.05.2015 року в 17.00 годин на автодорозі Почапинці - Звенигородка, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з великою рогатою худобою (коровою), яку випасав позивач, в результаті чого автомобіль та корова отримали пошкодження, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України. По даному факту ОСОБА_3 30.06.2015 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності Тальнівським районним судом за ст. 124 КпАП України і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 340 грн. В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення визнав повністю. Відповідно до акту завідуючого епізоотичним відділом Звенигородської ветеринарної лікарні ОСОБА_5 від 30.05.2015 року (далі Акт), внаслідок наїзду автомобілем на корову, яка перебувала у приватній власності позивача, корова отримала травми в ділянці ребер та поперекового відділу з можливими переломами та внутрішніми кровотечами, та рекомендовано дану тварину здати на забій, поскільки дане утримання не доцільне. При розтині корови були встановлено розрив печінки, відірвана одна нирка, зламані три ребра, внутрішній крововилив, пошкодження хребта. Після скоєння ДТП позивач, а також працівники міліції, пропонували відповідачу вирішити питання без суду щ згодою двох сторін, шляхом оплати вартості корови та забрати позивачу тушу корови, але ОСОБА_3 не побажав цього. Внаслідок чого позивач вимушений був сам особисто продати корову на забій приватним особам. При цьому жива вага корови становила 515кг. Вихід мяса становить близько 40%, тобто 206 кг. За корову він отримав всього 8048грн. Так як корова все рівно здохла б, він вимушений був погодитись на таку ціну, щоб виручити хоча б якісь гроші. Фактично вартість матеріального збитку, завданого позивачу з вини відповідача в результаті наїзду на корову в дорожньо-транспортній пригоді, складає 26816 грн. Дана сума складається з втрати самої корови та упущеної вигоди. Корова була тільна на 8 місяці. При народженні теляти та його продажі він отримав би значний дохід. Вважає, що відповідач зобовязаний йому відшкодувати ще частину в сумі 10000грн., щоб позивач мав

можливість придбати іншу корову, так як вартість корови на ринку в даний час становить від 15000 до 20000 гривень. Крім того позивач отримав і моральну шкоду, так як морально і психічно страждаю, порушений його звичайний спосіб життя, він втратив сон, душевний спокій, став нервовим, так як вимушений доводити свою правоту через суд. Тому заподіяну правопорушенням моральну шкоду він оцінює в сумі 1500 грн.(одна тисяча пятсот гривень). Просить стягнути матеріальні збитки та моральну шкоду в сумі 11500грн. та судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_3 було подано зустрічний позов під реєстраційним № 5500 від 12.08.2015 року, в якому він зазначив, що дорожньо-транспортна пригода трапилася через те, що з лісу, який примикає до автодороги раптово на проїзжу часнину дороги, безпосередньо перед автомобілем, вибігла корова. Він раптово загальмував, однак уникнути зіткнення з коровою не зміг. Під час зіткнення з коровою був пошкоджений його автомобіль. Внаслідок дорожно-транспортної пригоди йому була завдана матеріальна та моральна шкода. Значні механічні пошкодження отримав його автомобіль, для ремонту якого ним були потрачені кошти в сумі 5 545 грн., що підтверджується товарними чеками на придбання запчастин, а також розпискою ОСОБА_6, який проводив ремонт його автомобіля, про те, що вартість ремонту складає 6000 грн. Таким чином йому була завдана матеріальна шкода на загальну суму 11 545 грн. Також внаслідок дорожно-транспортної пригоди відповідачу спричинена і моральна шкода, яка полягає в його моральних переживаннях повязаних з зіткненням, страхом отримати тілесні пошкодження та спричинення тілесних ушкоджень пасажиру автомобіля, а також повязаних з пошкодженням автомобіля. Завдану йому моральну шкоду він визначає в розмірі 3000 грн. Вважає, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, так як він переганяв худобу в недозволеному місці. Просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в сумі 11545 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Ухвалою суду від 13.08.2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди прийнятий до розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також додали, що в результаті зіткнення автомобіля ОСОБА_3 з коровою, остання отримала пошкодження, водій авто ОСОБА_3 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України. По даному факту ОСОБА_3 30.06.2015 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності Тальнівським районним судом за ст. 12 4 КпАП України і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 340 грн. В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення визнав повністю. Після скоєння ДТП ОСОБА_1, а також працівники поліції, пропонували відповідачу ОСОБА_3 вирішити питання без суду за згодою двох сторін, шляхом оплати ОСОБА_1 вартості корови та забрати собі тушу корови, але ОСОБА_3 не побажав цього. Внаслідок чого ОСОБА_1 вимушений був сам особисто продати корову на забій приватним особам. При цьому жива вага корови становила 515кг. Вихід мяса становить близько 40%, тобто 206 кг. За корову він отримав всього 8048грн. Так як корова все рівно здохла б, він вимушений був погодитись на таку ціну, щоб виручити хоча б якісь гроші. Фактично вартість матеріального збитку, завданого довірителю з вини відповідача в результаті наїзду на корову в дорожньо-транспортній пригоді, складає 26816 грн. Дана сума складається з втрати самої корови та упущеної вигоди. Крім того ОСОБА_1 отримав і моральну шкоду, так як морально і психічно страждав, порушений його звичайний спосіб життя, він втратив сон, душевний спокій, став нервовим, так як вимушений доводити свою правоту через суд і це триває майже два роки. Тому заподіяну правопорушенням моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 1500 грн. В звязку з чим матеріальні збитки та моральна шкода, заподіяна ОСОБА_1 адмінправопорушенням, складає 11500грн., яку і просять стягнути з відповідача

ОСОБА_3 Посилаються на ст.147 ЦПК України, згідно якої висновок експерта для суду не є обов'язковим та здійснити оцінку доказів судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Проти зустрічного позову заперечили та зазначили, що корова не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідати за завдану в ДТП шкоду повинен водій транспортного засобу в незалежності від його вини.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, а свій позов підтримали та просили стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в сумі 11545 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також понесені ОСОБА_3 судові витрати та витрати на проведення судової автотехнічної експертизи, вказавши що відповідачем-позивачем було понесено значних матеріальних втрат ремонт автомобіля, також зазнав душевних травм, наполягав на тому, що ДТП сталося через недотримання позивачем-відповідачем ОСОБА_1 правил випасання худоби і що його корова сама наскочила на автомобіль.

Суд, вислухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно з ст. ст. 58,59,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 є громадянином України та уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить фотокопія паспорту (а.с.4).

Відповідач-позивач ОСОБА_3 є громадянином України та уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить фотокопія паспорту (а.с.35). Як було встановлено в судовому засіданні відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль «Деу Ланос» державний номерний знак СА 68250АР.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Сторони не заперечували, що 30.05.2015 року на автодорозі Почапинці-Звенигородка відбулося зіткнення автомобіля «Деу Ланос» державний номерний знак СА 68250АР під керуванням ОСОБА_3 з коровою ОСОБА_1, яка належала йому відповідно до паспорта великої рогатої худоби серії LА 104678, та довідкою, яка видана Хлипнівською сільською радою від 10.07.2015 року № 361 про те, що ОСОБА_1 в своєму домогосподарстві утримує велику рогату худобу в кількості дві голови в тому числі одну корову (а.с.5-6).

Згідно з ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду,

якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як установлено 30.06.2015 року на підставі постанови Тальнівського районного суду Черкаської області відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. Дана постанова була оскаржена відповідачем та Апеляційним судом Черкаської області повернута відповідачу (апелянту), відповідно, дана постанова набрала законної сили. Зокрема в описовій частині зазначено, що 30.05.2015 року близько 17.00 год. на а/д Почапинці-Звенигородка відповідач керуючи автомобілем «Деу Ланос» державний номерний знак СА 68250АР, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з ВРХ (коровою), яку випасав ОСОБА_1, в результаті чого було пошкоджено транспортний засіб, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідач в судовому засідання свою вину у скоєному визнав (матеріали адміністративної справи №3/704/195/15).

Таким чином ОСОБА_3, як володілець транспортного засобу на час ДТП повинен відповідати за завдану шкоду, оскільки жодних доказів того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили ним не надано, з чого слідує про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до акту завідуючого епізоотичним відділом Звенигородської ветеринарної лікарні ОСОБА_5 від 30.05.2015 року, внаслідок наїзду автомобілем на корову, яка перебувала у приватній власності ОСОБА_1, корова отримала травми в ділянці ребер та поперекового відділу з можливими переломами та внутрішніми кровотечами, та рекомендовано дану тварину здати на забій, оскільки дане утримання не доцільне. При розтині корови були встановлено розрив печінки, відірвана одна нирка, зламані три ребра, внутрішній крововилив, пошкодження хребта (а.с.10).

З показів наданих в судовому засіданні та з матеріалах справи, де містяться інформаційні листи та довідки згідно яких вбачається, вартість живої ваги корови становила 515кг. При вартості 40 грн. за 1кг живої ваги вартість корови становила: 515кг х 40грн. = 20600грн. За день корова давала близько 16л молока. Телитися корова повинна була після 15 липня поточного року, що стверджується Актом. З часу наїзду до отелу корова доїлася б ще 43 дні. Середня вартість 1л молока становить 07грн. за 1л. Внаслідок загибелі корови ОСОБА_1 втратив за молоко наступну суму: 4 3дні х 16л х 7грн = 4816грн. Корова була тільна на 8 місяці. При народженні теляти та його продажі він отримав би наступну суму: 35кг х 40грн = 1400грн. (де 35кг середня вага новонародженого теляти, 40грн. вартість живої ваги). Всього збитки з врахуванням ймовірної упущеної вигоди складають 26816грн. (а.с.7-10).

Згідно довідки №294 від 19.06.2015 року виданої виконкомом Хлипнівської сільської ради, в адміністративних межах сільської ради встановлено дорожні знаки «Прогін худоби» на автошляху Звенигородка-Майданівка, в межах населеного пункту с. Хлипнівка. А саме: два знаки на вїзді та виїзді з населеного пункту по даному автошляху. (а.с.17).

Відповідно до п.1.35 ПДР вказаний знак встановлюється перед ділянками доріг, що проходять біля ферм, відкритих загонів, пасовищ, де можливий вихід худоби на проїжджу частину дороги, і перед місцями прогону худоби по дорозі. На ділянці прогону худоби водієві транспортного засобу доцільно рухатись зі зниженою швидкістю для уникнення можливого заносу при різкому гальмуванні, а також щоб не налякати тварин, реакція яких на раптову появу транспортного засобу може бути непередбачуваною.

Виходячи з вищезазначеного, даний знак попереджував водія транспортного засобу про небезпеку знаходження тварини на проїзжої частини та зобов"язував водія бути пильним та уважним при пересіканні автодороги (а.с.31).

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7, який стверджував, що автомобіль знаходився на узбіччі проїжжої частини, на автомобілі було пошкоджено ліву фару, зігнутий капот, дах та розбите лобове скло. підтвердив той факт, що ОСОБА_1 мав у своєму господарстві корову та теля і зі слів ОСОБА_1 корову збив автомобіль під

керуванням ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала покази, що вона їхала в автомобілі разом з ОСОБА_3 на пасажирському сидінні справа, а тому бачила як корова вибігла на проїжжу частину та різко набрала швидкість і побігла на зустріч автомобілю та вискочила передніми ногами на капот автомобіля, а потім якимось чином перелетіла через автомобіль, та якимось чином зявилася позаду автомобіля.

З вивчення матеріалів справи, з урахуванням висновку експерта № 784/16-23 від 02.11.2016 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи та фотозображень місця ДТП по факту наїзду на корову № 471/55/05-17 від 20.01.2017 року, показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 та показами спеціаліста ОСОБА_9 та поясненнями сторін, суд приходить до наступного: -наявність пошкоджень на самому автомобілі (пошкоджена ліва фара, решітка, вм'ятина на капоті та даху автомобіля), які могли виникнути при обставинах, удар був збоку і корова впала боком живота на капот, а потім перекотилася на дах. При обставинах, вказаних ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_8 малися бути сліди копит на капоті автомобіля та даху; наявність пошкоджень на корові (корова отримала травми в ділянці ребер та поперекового відділу з переломами та внутрішніми кровотечами. При розтині корови були встановлено розрив печінки, відірвана одна нирка, зламані три ребра, внутрішній крововилив, пошкодження хребта). При обставинах, вказаних ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_8 малися б бути пошкодження передніх ніг корови або живота знизу. ОСОБА_10 допитаний в суді як спеціаліст вказав, що отримані коровою ушкодження характерні при ударі збоку, а не спереду.

За таких обставин твердження ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні спростовуються наявними в матеріалах справи об"єктивними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Відповідно до описової частини висновку експерта, вихідними даними є пояснення водія ОСОБА_3 від 20.07.2016 року. Швидкість корови, як правило, встановлюється експериментальним шляхом.

Разом з тим, ОСОБА_1 під час ДТП не міг порушувати Правила дорожнього руху, а діяльність з утримання корови не є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином не зобов'язаний відшкодовувати шкоду завдану автомобілю ОСОБА_3 внаслідок ДТП.

Суд вважає доведеним розмір матеріальної шкоди заявлений позивачем за первісним позовом, оскільки він відповідає середнім цінам на корів у Черкаській області, що підтверджується доведеними доказами в судових засіданнях.

При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди позивачу за первісним позовом судом враховується характер правопорушення, глибина душевних та фізичних страждань потерпілої. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, підлягає зменшенню до 1000 грн.. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Крім цього, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою

для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Представник позивача-відповідача ОСОБА_2 надав квитанцію до прибуткового касового ордера № 54 від 09.02.2017 року на загальну суму 3 000 грн., та підготував розрахунок, з якого вбачається, відповідно до договору про правову допомогу, в процесі підготовки позову до суду та розгляду справи судами, ОСОБА_1 виплатив приватному юристу Полежаці В.Ф. гонорар в сумі 3000грн., з яких попередня консультація, формування правової пропозиції, консультування щодо необхідності отримання документів для надання суду та роз'яснення зібрання необхідних доказів для підготовки позову, на що потрачено 1 годину - 200грн., підготовлення позову до суду, на що потрачено 3 години часу - 600грн..

Судові представництва (15.09.15р., 12.02.16р., 15.03.16р., 06.04.16р., 21.04.16р., 06.05.16р., 17.05.16р., 26.05.16р., 16.06.16р., 02.12.16р., 20.12.16р., 04.01.17р., 09.02.17р.) -5год. -1400грн.; в процесі розгляду справи в суді було підготовлено: заперечення зустрічного позову, на що потрачено 2години -400грн.; заперечення заяви про перегляд заочного рішення, на що потрачено 2 години - 400грн.; заперечення апеляційної скарги, на що потрачено 2 години - 405грн. Всього потрачено 15 годин часу на надання правової допомоги та отримано 3000грн.

При постановленні рішення просить стягнути з відповідача грошові кошти витрачені позивачем-відповідачем в сумі 3000грн. (три тисячі гривень) за надання консультації, підготовки позову, заперечень та правову допомогу в судових засіданнях.

Судом встановлено, що з вини відповідача по справі сталася дорожньо- транспортна пригода, що призвело до пошкодження майна позивача та безперечно призвело до незручностей, хвилювань та душевних страждань, а отже є підстави для захисту його порушених прав у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, тривалості порушення прав, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що належним розміром відшкодування позивачу матеріальної шкоди має бути 10000 грн., а моральної шкоди - 1000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд вважає необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволений повністю, тому суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а також понесені позивачем-відповідачем ОСОБА_1 судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 59, 60, 61, 88, ч.6 ст. 147, ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ід.н. НОМЕР_2 проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріальну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. та моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн., а всього - 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., та витрати понесені за надання правової допомоги в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду ОСОБА_11