Справа № 182/6086/15-ц
Провадження № 2/0182/1359/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.02.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді Рунчевої О.В., секретаря - Власенко Ю.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерціний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н від 25.06.2012 року.

За цим договором відповідач отримав у кредитні кошти в розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_4 керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://ргіvаtbаnk.uа/tегms/ раgеs/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 31.05.2015 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 29 497,88 грн., з яких:

- 17 840,55 грн. - заборгованість за кредитом;

- 9 143,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 633,31 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1 380,85 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає погасити дану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 29 497, 88 грн. за кредитним договором № б/н від 25.06.2012 року та судовий збір у розмірі 294, 98 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що гроші у нього з карток були зняті невідомими особами і він з цього приводу дзвонив і на гарячу лінію банку, ходив до банку також писав відповідну заяву і до міліції звертався, щоб знайшли злочинців, які зняли в нього з карток гроші.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі Положення № 223), яке діяло на момент виникнення спірних транзакцій, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року (справа №6-71цс15), і в силу ст. 214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.06.2012 року, відповідач ОСОБА_2 25.06.2012 року отримав кредит у розмірі 20 000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5-7).

З копії витягу службового розслідування Департаменту безпеки по Дніпропетровському РУ від 05 січня 2015 року вбачається, що за період з 09.09.2014 року по 02.10.2014 року з карти ОСОБА_2 № 5926947 та з карти № 455412 були здійснені експрес переводи на загальну суму 17 000 грн.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 40004977, що допитаний в якості потерпілого ОСОБА_2 вказував, на те, що у вересні 2014 року у нього в банку «ПриватБанк» було відкрито дві картки - золота картка для виплат № 425412 та кредитна картка № 059703. Контактний фінансовий номер телефону, який був підв'язаний до вищевказаних карток - +26. Однак після того, як 09.09.2014 року з банківської картки невідомою особою були зняті гроші, він у відділенні «Приватбанку» заблокував вищевказані картки та отримав нові - кредитну картку №926947 та картку для виплат № 997337, підв'язавши до них свій новий контактний номер +88.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, представником позивача не надано доказів, які б спростовували посилання ОСОБА_2, що грошові кошти були у нього викрадені невідомими особами, хоча картки фактично знаходились при ньому та він не розголошував конфіденційну інформацію третім особам.

За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що особисто відповідач ОСОБА_2 отримував та користувався грошовими коштами позивача або своїми діями сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За таких обставин, суд вважає за необхідне в позовних вимогах ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_2 відмовити в звязку з безпідставністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області( м. Кривий Ріг) через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_5