АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №760/4766/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у цивільній справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/362/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року задоволено позов Національного університету оборони України імені ІванаЧерняховського до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського судовий збір у розмірі 459,33 грн. з кожного.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідачі набули право довічного проживання у спірному житловому приміщенні, а тому їх не можна виселяти без надання іншого житлового приміщення. Також зазначає, що обставини умисного невиконання адміністрацією підприємства своїх обов'язків щодо видачі спеціального ордеру ОСОБА_2 для заселення у гуртожиток, не свідчить про самоправне зайняття житлового приміщення та не є підставою для виселення останньої з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Звертає увагу на те, що власником спірного житлового приміщення є Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, а тому Національний університет оборони України ім. І.Черняховського є неналежним позивачем. При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань така юридична особа як Національний університет оборони України ім. І.Черняховського відсутня.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

КовальськийВ.В., який діє в інтересах Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, проти апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,будинок (гуртожиток) за адресою АДРЕСА_1, перебуває на балансі у Національного університету оборони імені І.Черняхівського і призначений для проживання слухачів згідно розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 вересня 2007 року №1831 (а.с.11-12).

Згідно договору найму житлової площі в гуртожитку від 11 червня 2014 року № 2300 відповідачу ОСОБА_2 та членам її сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у тимчасове платне користування на строк до 31 грудня 2014 року надана спірна кімната в гуртожитку Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (а.с.9). Зазначений договір найму житлової площі в гуртожитку не є пролонгованим та діяв до 31 грудня 2014 року, про що свідчить п.5.1. договору. У відповідності до п.5.3.1. договору ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зобов'язані звільнити надане жиле приміщення після спливу строку, на який було укладено договір.

У березні 2016 року Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору найму житлової площі гуртожитку від 11 червня 2014 року № 2300 надав відповідачам у тимчасове платне користування кімнату в гуртожитку Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на строк до 31 грудня 2014 року. Однак, по закінченню строку дії даного договору, відповідачі займане приміщення не звільнили.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог Національного університету оборони України імені Івана Черняховського та виселив ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення.

Як було встановлено судом першої інстанції, ордер на жилу площу в гуртожитку в порядку, передбаченому ст. ст. 128, 129 ЖК Української РСР, відповідачам не видавався.

Враховуючи, що сторони не перебувають у трудових відносинах, відповідачі за місцем фактичного проживання не зареєстровані, рішення про виділення гуртожитку житловою комісією університету не приймалось, ордер на вселення у встановленому законом порядку не видавався, у відповідачів не виникло права на постійне проживання в гуртожитку.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що родина ОСОБА_2 займає спірну житлову площу в гуртожитку з 10.01.2002 року, підставою поселення до гуртожитку став лист-заселення в гуртожиток від 10 січня 2002 року, виданий начальником Національної академії оборони України Тулубко В.Б. (а.с.157). Однак лист-заселення від 10.01.2002 року не є спеціальним ордером у розумінні вимог ст.129 ЖК України та будь-яких правових наслідків для відповідачів не створює.

Окрім того, статтею 99 ЖК Української РСР передбачено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Крім того, згідно договору найму житлове приміщення надавалося в тимчасове платне користування на строк до 31 грудня 2014 року, після закінчення якого відповідно до ст.785 ЦК України наймачі зобов'язані були негайно його звільнити. При цьому, відповідачі самостійно визначили правову підставу зайняття приміщення у гуртожитку, уклавши в червні 2014 року договір строкового найму житлової площі у гуртожитку.

Позивач, який є балансоутримувачем гуртожитку, вправі вимагати виселення відповідача із займаного ним жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі у добровільному порядку не звільнили кімнату АДРЕСА_1, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позову Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на положення ст. 116 ЖК Української РСР, яка передбачає виселення осіб з підстав самоправного зайняття жилого приміщення, оскільки, як було встановлено судом, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_11 вселилися до кімнати АДРЕСА_1 на підставі договору найму житлової площі №2300 від 11 червня 2014 року.

Доводи скаржника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 щодо набуття відповідачами права довічного проживання у спірному житловому приміщенні, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідачі за місцем проживання не зареєстровані, рішення про виділення їм жилої площі у гуртожитку у встановленому законом порядку не приймалось, ордер на вселення не видавався. Ордер є єдиною підставою для вселення відповідачів до приміщення гуртожитку, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та члени її сім ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали у приміщенні за строковим договором найму. Відповідно до змісту даного договору у Національного університету оборони України імені Івана Черняховського не виникало обов'язку видавати відповідачам ордер (а.с. 9). Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідачів не виникає права на постійне проживання в гуртожитку.

Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, яка була з'ясована в ході апеляційного розгляду, що відповідачка ОСОБА_2 забезпечена житлом в м. Миколаєві, а саме має квартиру, яка належить їй на праві власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Національний університет оборони України ім. І.Черняховського є неналежним позивачем, оскільки власником спірного житлового приміщення є Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, є безпідставними, виходячи з того, що позивач є балансоутримувачем будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 12) та є стороною договору найму житлової площі в гуртожитку від 11 червня 2014 року № 2300.

Таким чином, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на ст. 116 ЖК Української РСР, як правової підстави вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року змінити в частині посилання на норму матеріального права.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 116 ЖК Української РСР.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль