Справа № 471/589/16-ц
Провадження №2/471/7/17
Номер рядка звіту 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2017 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Скарницька І. Б.,

за участю секретаря - Данілової Л.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В своєму позові позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано 22 квітня 2016 року. За переіод шлюбу ними було придбано майно, а саме: автомобіль FAWCA-1011, вартістю 39067 грн., пральна машинка автомат, вартістю 4500 грн., м'ясорубка електрична, вартістю 1500 грн., саджанці дерев вартістю 3500 грн, гараж, вартістю 3500 грн., поросята, всього на суму 2000 грн, тільна телиця, вартістю 8000 грн., курі на суму 6000 грн., а всього придбано майна на суму 68067 грн. Оскільки майно було придбано за період шлюбу, воно є сумісною власністю подружжя. При розірвання шлюбу, питання щодо поділу майна не вирішувалося. Відповідач добровільно не бажає поділити спільно нажите майно.

Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги, просила суд припини її право на частину майна та стягнути з відповідача вартість половини майна, а саме 34033,50 грн.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначила, що оскільки вказане майно було придбане за період шлюбу, що підтверджено доказами, проте залишилося у відповідача, позивач має право на відшкодування вартості половини майна.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що зазначене майно було придбане до шлюбу, отже не підлягає поділу. Доказів того, що зазначене майно було придбане сумісно позивачем не надано. Також відповідач зазначив, що за період шлюбу, за сумісні кошти було сплачено борги за кредитним договором який ОСОБА_1 укладала до реєстрації шлюбу між ними, а також було значні кошти були витрачені на оформлення спадщини позивача, яка залишилася після смерті її чоловіка та сина.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що проживала з відповідачем протягом п'яти років з 2009 року по 2014 рік. На момент коли вони почали проживати разом у відповідача було три корови, багато курей, синя машина "Таврія", ще одна машина, три скутери, свині. За час сумісного проживання ними було придбано морозильну камеру, збудовано гараж, кожного року навесні вони купляли курей, саджанці дерев. На травень 2014 року у ОСОБА_3 було три корови, машина "Мустанг", 4 свині, 60 курей та сад.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного.

20 грудня 2014 року було зареєстровано шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

ішенням Братського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року шлюб було розірвано.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" п. 23 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.... Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не виконано вимоги Цивільного процесуального кодексу України, не надано доказів набуття зазначеного майна саме за період шлюбу.

Так, на підтвердження своїх доводів, окрім особистих пояснень, позивачем надано довідку Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області № 417 від 24.12.2015 року про те, що вона дійсно проживала з ОСОБА_3 у період з липня 2014 року по листопад 205 року, проте, відповідач не спростовує факту сумісного проживання;

- копію технічного паспорта на автомобіль FAW на ім'я ОСОБА_7 та доручення від 13.01.2016 року від ОСОБА_7 на право розпорядження даним автомобілем на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_8 Однак, дане доручення не підтверджує факту придбання подружжям автомобіля, оскільки, відповідно до вимог п. 3 частини 1 статті 208 ЦК України та постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», договір купівлі-продажу автомобіля між фізичними особами повинен бути укладений у письмовій формі. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала;

- письмову довідку від ОСОБА_9 згідно якої подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вересні 2015 року купили тільну телицю чорної масті вартістю 7000 грн. Проте, довідка не є належним доказом придбання худоби, клопотань щодо допиту ОСОБА_9 як свідка позивач не заявляла.

Будь-яких документів щодо підтвердження факту сумісного придбання іншого майна позивачем взагалі не надано.

За таких обставин, позивачем не доведено факт сумісного придбання майна, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 209, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою яка брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд Миколаївської області.

Суддя І.Б. Скарницька