АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про повернення безпідставно набутих та збережених грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про повернення безпідставно набутих та збережених грошових коштів.

Вказувала на те, що працюючи в Іспанії, протягом з 2003 року по 2010 рік здійснила грошові перекази ОСОБА_5 на суму 23932 євро 01 цент.

Зазначала про домовленість з ОСОБА_5 про повернення грошових коштів після повернення ОСОБА_1 на Україну.

Посилаючись на відмову ОСОБА_5 повернути грошові кошти, просила стягнути з ОСОБА_5 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 714340 грн.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті та збережені грошові кошти в сумі 23932 євро 01 цент, що еквівалентно 719156 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1212 ЦК України та вважав встановленим набуття ОСОБА_5 грошових коштів за рахунок ОСОБА_1 в порядку виконання зобов»язань з договору.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на обставини, встановлені рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, правовідносини між сторонами щодо здійснення спільної господарської діяльності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017року відповідає наведеним вимогам.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову ОСОБА_1, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих та збережених коштів в сумі 714340 грн.

Підставою позову, тобто обставинами, якими ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала невиконання ОСОБА_5 домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про здійснення ОСОБА_1 грошових переказів ОСОБА_5 за час перебування в Іспанії та повернення ОСОБА_5 грошових коштів після повернення ОСОБА_1 на Україну.

Отже, ОСОБА_1 захист порушеного права пов»язувався із невиконання ОСОБА_5 зобов»язань з правовідносин за договором.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року №6-2978цс15.

Також відповідно правової позиції за постановою Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі №6-100цс15 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

З матеріалів справи вбачається здійснення ОСОБА_1 грошових переказів ОСОБА_5 на суму 23932 євро 01 цент протягом з 2003 року по 2010 рік за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Отже, ОСОБА_5 набуто майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

За таких обставин договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Не заслуговують на увагу доводи, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо недоведеності обставин, встановлених рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, наявності між сторонами договірних правовідносин із здійснення спільної господарської діяльності.

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 6 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

ОСОБА_6