Справа № 720/128/16-ц
Провадження № 2/720/238/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Єфтемій М.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання земельної ділянки та посадження яблуневого та сливового саду, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 1.41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:018:0078, розташованої на території Рідківської сільської ради Новоселицького району, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 445533 від 09 липня 2007 року, яку тривалий час обробляв засаджуючи її зерновими та бобовими культурами. У 2010 році ним на підставі усної домовленості було передано відповідачці в тимчасове користування вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Весною 2015 року позивач звернувся до відповідачки з вимоги повернути передану їй земельну ділянку і привести її у первісний стан, оскільки остання без згоди позивача висадила на земельній ділянці багаторічні насадження - плодові дерева. На вимогу позивача відповідачка відмовилася повертати земельну ділянку, приводити її в першочерговий стан та вчиняла перешкоди для встановлення меж земельної ділянки. Просив суд усунути перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом вилучення її з користування відповідачки, приведення земельної ділянки відповідачкою в початковий стан придатний для товарного сільськогосподарського виробництва насадження зернобобових культур і очищення від багаторічних насаджень плодових дерев, а також шляхом заборони вчиняти відповідачкою будь-які дії по використанню вказаної ділянки.

В ході судового розгляду справи відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_2І про відшкодування витрат на утримання земельної ділянки, посадження, вирощення та догляд за яблуневим та сливовим садом, посилаючись на те, що наприкінці 2002 року відповідачка разом зі своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підшукували земельні ділянки для посадки саду, серед яких була земельна ділянка позивача. В подальшому в усній розмові з ОСОБА_5 позивач погодився продати свою земельну ділянку для закладки саду, взяв у останнього оплату в розмірі 400 доларів США та передав оригінал сертифікату про земельну частку (пай) для підготовки документів по виготовленню державного акту та укладення довгострокового договору оренди землі. Отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку позивач з різних причин ухилявся від укладення договору оренди спірної землі на протязі майже шести років, яку весь час відповідачка утримувала, сплачувала податок на землю та понесла інші витрати по догляду за землею. Саме через такі дії власника землі вона не змогла отримати належним чином документи, як підставу користування даною земельною ділянкою. ОСОБА_2 повинен повернути витрати матеріального характеру, у звязку з чим, просила суд стягнути з позивача понесені витрати в розмірі 192579 гривень на утримання земельної ділянки, посадження, вирощення та догляд за яблуневим та сливовим садом.

В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Відповідачка первісний позов не визнала, зустрічну позовну заяву підтримала та просила її задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності досліджені докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних правових підстав.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 445533 від 09 липня 2007 року є власником земельної ділянки площею 1.41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:018:0078, розташованої на території Рідківської сільської ради Новоселицького району.

10 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Глобус КО» укладено договір № 865 з виносу меж земельної ділянки в натурі.

26 лютого 2016 року були встановлені межі земельної ділянки позивача за кадастровим номером :02:018:0078 та межові знаки були передані за актом прийомки-передачі на зберігання власнику ОСОБА_2.

На даний час дана земельна ділянка використовується відповідачкою ОСОБА_3, яка засадила її багаторічними насадженнями плодових дерев.

Відповідачка відмовляється повернути позивачу земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні ним ділянкою до відшкодування їй понесених нею витрат на утримання земельної ділянки, посадження, вирощення та догляд за яблуневим та сливовим садом, посилаючись на користування земельною ділянкою протягом тривалих років за усною домовленістю з позивачем.

Згідно із частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із положеннями частини другої статті 22, статті 19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини другої статті 79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державного акта) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися між сторонами багаторічні насадження ( фруктові дерева) не можуть розглядатися як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Частиною 1 ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а згідно

Згідно до пп. «б» п. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зважаючи, що позивач є неволодіючим власником спірної земельної ділянки, якою фактично користується відповідачка без відповідної правової підстави, суд приходить до висновку про задоволення вимог про усунення перешкод позивачу у користуванні ділянкою шляхом її вилучення із користування відповідачки, а також приведення в першопочатковий стан для товарного сільськогосподарського виробництва, заборони відповідачці вчиняти будь-які дії по її використанню.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, а тому з метою захисту порушених прав позивача, первісний позов підлягає задоволенню.

Доводи відповідачки як на підставу зустрічних позовних вимог про те, що вона засадила та утримувала земельну ділянку, сплачувала податок на землю та понесла інші витрати по догляду за землею, суд вважає безпідставним так як багаторічні насадження, що ростуть на земельній ділянці, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі, та оскільки відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, зустрічні позовні вимоги відповідачки є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Крім цього, з наявних у справі платіжних повідомлень про сплату податку на землю вбачається, що таку плату одержано від ОСОБА_2, а тому вимоги щодо відшкодування відповідачці цих витрат є необґрунтованими.

Слід також відмітити, що відповідачка не довела суду належними та допустимими доказами свої витрати в розмірі 192579 гривень на утримання земельної ділянки позивача та згоду останнього на здійснення таких витрат.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку із його безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду та забезпечення доказів у виді встановлення меж земельної ділянки в натурі, проведенню якого відповідачка створювала перешкоди.

На підставі ст.ст. 373, 387, 391 ЦК України, ст.ст. 19, 22, 78, 79, 125, 152 ЗК України, суд керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 1,41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер № :02:018:0078, яка розташована на території Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, шляхом вилучення її з користування ОСОБА_3, приведення земельної ділянки ОСОБА_3 в початковий стан придатний для товарного сільськогосподарського виробництва насадження зернобобових культур і очищення від багаторічних насаджень плодових дерев, а також шляхом заборони вчиняти ОСОБА_3 будь-які дії по використанню вказаної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 689 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат в розмірі 192579 гривень на утримання земельної ділянки, посадження, вирощення та догляд за яблуневим та сливовим садом, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: