Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/4445/16 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/778/156/17 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» про стягнення заборгованості за договором оренди землі,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» про стягнення заборгованості за договором оренди землі.

В позові зазначав, що 10.11.2006р. між ним та ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» укладено договір оренди землі. Пунктом 9.1 договору закріплено, що у разі сплати орендної плати в грошовій формі розмір орендної плати складає 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Договір оренди зареєстрований у Запорізькій регіональній філії центру ДЗК 24.07.2009р. Протягом строку дії договору оренди відповідач виплачував орендну плату в розмірі, передбаченому п.9.1 договору оренди. Позивач вказує, що Указом Президента України від 02.02.2002р. №92/2002 (із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України №725/2008 від 19.08.2008р.) «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» запроваджена плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Вважає, що ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» повинно сплачувати орендну плату за землю в розмірі 3% від вартості земельної ділянки та просить стягнути з ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» на свою користь суму 3435,39грн., яку обрахував як заборгованість з орендної плати. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» подані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги, яку ТОВ просить відхилити та залишити без змін оскаржене рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача директора ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» Агаркова В.І., представника позивача ОСОБА_2., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

10.11.2006р. між ОСОБА_3 (орендодавець) та СВК «Агрофірма «Матвіївка», правонаступником якого є ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» (орендар), укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку, площею 3,6443га, яка розташована на території Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 9.1 договору у разі сплати орендної плати в грошовій формі розмір орендної плати складає 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянкою.

Позивачем не заперечується, що відповідачем протягом строку дії договору оренди виплачувалася орендна плата в розмірі, передбаченому п.9.1 договору оренди.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права.

За нормами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Відповідно до Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону станом на момент укладення Договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За визначенням ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

В силу ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків рішення суду ст.288 Податкового кодексу України та Указу Президента України від 02.02.2002р. №92/2002 (із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України №725/2008 від 19.08.2008р.) «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» не мають свого підтвердження.

Вказані доводи не можуть спростувати висновки рішення суду першої інстанції, оскільки зміни до договору оренди землі в частині розміру орендної плати не вносилися.

Статтею 288 Податкового кодексу України, в редакції на час пред'явлення позову, встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, встановлення ст. 288 ПК України граничних розмірів річної орендної плати за земельну ділянку могло бути підставою для приведення положень спірного договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог закону в частині визначення розміру орендної плати.

Наразі ст.288.5.1 Податкового кодексу України змінена і не містить вимог, щодо мінімального розміру орендної плати за ставкою не менше 3% від нормативної грошової оцінки.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначено в резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у правовідносинах, відносно яких існує спір.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 20.11.2012 р. у справі №28/5005/640/2012, від 20.08.2013 р. у справі №5009/3430/12, від 18.05.2016 у справі № 6-639/5781/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що зміни до Договору оренди землі, укладеним 10.11.2006 року між ОСОБА_3 і СВК «Агрофірма «Матвіївка», правонаступником якого є ТОВ «Агрофірма «Матвіївка» не вносилися, позивач не звертався з вимогою щодо зміни умов договору.

Таким чином, позивачем безпідставно заявлений позов про стягнення заборгованості по орендній платі, оскільки вимоги ОСОБА_3 не відповідають умовам укладеного сторонами договору оренди земельної ділянки.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: