Справа №628/887/16-ц
Провадження 2/628/30/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Цендри Н.В.

за участю секретаря - Кравцовій В.М.,

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Купянської міської ради Харківської області про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на 1/2 частину квартири, про відновлення порушеного права та вселення та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення сум, сплачених за комунальні послуги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4Г про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на 1/2 частину квартирипосилаючись на те, що вона з 16 грудня 1995 року до 25 березня 2008 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітній син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В період зареєстрованого шлюбу позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2004 року, яка була зареєстрована на ім'я ОСОБА_4 Квартира чотирьохкімнатна, загальною площею 62,0 кв.м, жилою площею 45,4кв.м. Позивач вважає, що оскільки квартира АДРЕСА_2 придбана в зареєстрованому шлюбі тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частках.У звязку з викладеним позивач просить суд визнати спірну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині квартири за кожним.

30 листопада 2016 року ОСОБА_3 надала до суду додаткову позовну заяву про відновлення порушеного права та вселення в якій просила розглядати разом з первісно заявленими позовними вимогами до ОСОБА_4 В додатковій позовній заяві ОСОБА_3 посилалась на те, що 04 жовтня 2006 року вона, як дружина - член сімї власника квартири ОСОБА_4 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишня Ленінська) смт. Куп'янськ-Вузловий, Харківської області з неповнолітньою на той час донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження 05 жовтня 2009 року сина ОСОБА_6, він також був зареєстрований в спірній квартирі. Таким чином виникло право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 (колишня Ленінська) сел. Куп'янськ-Вузловий, Харківської області. У 2014 році через неможливість сумісного проживання в квартирі внаслідок недостойної, неправомірної поведінки ОСОБА_4 відносно позивача та їх дитини, ОСОБА_3 з неповнолітнім сином ОСОБА_6 вимушена була тимчасово виїхати з квартири АДРЕСА_3 (колишня Ленінська) сел.. Куп'янськ-Вузловий, при цьому сторони домовилися про продаж спірної квартири, з тим, щоб кожний міг придбати собі ізольоване житло. Оскільки квартира до цього часу не продана, їхній неповнолітній син ОСОБА_6 з 01 вересня 2016 року почав ходити до першого класу НВК №3 сел. Куп'янськ-Вузловий, та йому необхідні умови для проживання та навчання, а іншого житла у ОСОБА_3 не має, тому вона повідомила відповідача, що вона з сином буду проживати в квартирі за місцем їхньої реєстрації. Однак, 14 листопада 2016 року в присутності комісії з представників Куп'янськ-Вузловської селищної ради та громадян, що проживають в їхньому будинку, відповідач відмовився надати ОСОБА_3 ключ від вхідних дверей квартири та вселити її з дитиною в квартиру, про що був складений відповідний акт. До цього часу відповідач перешкоджає ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6 користуватися житловим приміщенням та проживати в квартирі за місцем реєстрації. Позивач вважає дії ОСОБА_4 неправомірними, оскільки у відповідності до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Крім того, ОСОБА_3 вважає, що вони з відповідачем по справі мають рівні права по розпорядженню, володінню і користуванню спільним майном. На підставі викладеного ОСОБА_3 змушена була звернутися до суду з позовом про відновлення права на користування квартирою №14 буд. №13 по вул.. Центральній та вселення з неповнолітнім сином у квартиру АДРЕСА_4.

25 січня 2017 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов у якому зазначив, що ОСОБА_3 також є споживачем комунальних послуг, води та газопостачання у квартирі АДРЕСА_5. Оплату за споживання природного газу за період з січня 2014 року по вересень 2015 року здійснював ОСОБА_4 особисто та сплатив 807 гривень 61 копійку, як і оплату за теплопостачання в сумі 575 гривень 20 копійок, оплату за теплопостачання за період з серпня 2014 року по листопада 2016 року в сумі 4336 гривень 55 копійок та оплату експлуатаційних витрат в сумі 2761 гривень за період з 01 січня 2014 року по листопада 2016 року. Таким чином ОСОБА_4 особисто сплатив суму 8480 гривень 36 копійок за комунальні послуги та послуги з тепло, газопостачання в квартиру АДРЕСА_6. В добровільному порядку ОСОБА_3 не бажає сплатити ОСОБА_4 суму 4240 гривень 18 копійок. На підставі викладеного ОСОБА_4 просить суд зобовязати ОСОБА_3 з урахуванням інтересів неповнолітнього сина, сплатити йому 1/2 частину від сум, сплачених ним комунальних витрат.

У судове засідання позивач-відповідач ОСОБА_4 та її представник не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог та не заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_4 уточнила свої позовні вимоги у яких відмовилася від вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 та його представник у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви та не заперечували з приводу задоволення первісної позовної заяви ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги у яких відмовився від стягнення витрат по сплаті судового збору.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

16 грудня 1995 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується ксерокопією запису про реєстрацію шлюбу у паспорті ОСОБА_3 (а.с. 13).

25 березня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, зроблено відповідний актовий запис - №58, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 4).

Під час шлюбу у сторін народилися спільні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьками дітей записані сторони по даній цивільній справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтв про народження (а.с. 5-6).

В період зареєстрованого шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_7, що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2004 року (а.с. 7).

Право власності на вищевказану спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується ксерокопією технічного паспорту на квартиру (а.с. 9-10).

Довідкою керуючої компанії «Коменерго-Куп'янськ» від 07 листопада 2016 року №666 підтверджується той факт, що в квартирі АДРЕСА_8 (колишня Ленінська), сел. Купянськ-Вузловий, Харківської області зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 128-129).

Комісією у складі представників Куп'янськ-Вузловської селищної ради та сусідів квартири АДРЕСА_8 (колишня Ленінська), сел. Купянськ-Вузловий, Харківської області було складено акт від 04 листопада 2016 року про те, що ОСОБА_4 відмовився надати ключі від вхідної двері квартири №14 своїй колишній дружині ОСОБА_3 мотивуючи тим, що вона за даною адресою не мешкає. На питання чи згоден він на вселення ОСОБА_3 в спірну квартиру відповів відмовою (а.с. 130).

Спільна донька сторін ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована та мешкає з 04 вересня 2013 року у гуртожитку Харківського навчально-наукового інституту ДВНЗ «Університету банківської справи» за адресою: м. Харків, проспект перемоги 55 (а.с. 131).

Згідно наданих ОСОБА_4 до суду ксерокопій квитанцій та розрахунків про оплату ним комунальних послуг за період з січня 2014 року по вересень 2015 року в квартирі АДРЕСА_9 витрати складають - 8480 гривень 36 копійок (а.с. 149-153).

Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з нормою ст. 60 СК України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності».

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 СК України визнано право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом».

Як вбачається, «майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі» (ч. 1 ст. 71 СК України); «неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними» (ч. 2 ст. 71 СК України).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі викладеного, враховуючи, що спірна квартира була придбана у період шлюбу за спільні кошти, що підтверджується заявою ОСОБА_3 зареєстрованою державним нотаріусом ОСОБА_8, якою вона давала згоду чоловіку на заставу спірної квартири, в якій зазначено, що спірна квартира №14 була придбана на спільні кошти чоловіка та дружини під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого майна під час шлюбу, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так-як набута на підставі договору купівлі-продажу під час їх шлюбу, а отже позивач ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя має право на 1/2 частину квартири.

Також, у суду відсутні істотні обставини, які б могли послужити підставою для відступу від рівності часток чоловіка чи жінки у праві спільної сумісної власності.

У звязку з визнанням ОСОБА_3 зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку, що витрати за спільне користування комунальними послугами у спірній квартирі, які в свою чергу сплатив ОСОБА_4, підлягають поділу між сторонами по справі. Тим самим суд задовольняє зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3

Стосовно усунення перешкод у користування спірною квартирою, то судом встановлено наступне.

Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В такому випадку дії ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_3 під час відмови надати їй ключі від вхідних дверей спірної квартири судом визнані протиправними у звязку з чим права ОСОБА_3 на володіння та користування часткою своєї особистої власності потребують судовому захисту, шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині відновлення порушеного права ОСОБА_3 на вселення її з неповнолітнім сином ОСОБА_7 у спірну квартиру.

Судом було встановлено, що спірна квартира була придбана подружжям у шлюбі і є їх спільною власністю. Крім того, сторони визнали позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення. На підставі з'ясованих обставин викладених у позовних заявах, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про задоволення уточненого позову та уточненого зустрічного позову.

Керуючись ст. 3, 15, 60, 75, 79, 88, 130, 174, 152, 169, ст. 212-215, 218 ЦПК, ст. 11, 14, 23, 325, 355-357, 364, 365, 368, 372 ЦК України, ст.3, ч. 1 п. 3 ст. 57, ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71, 74 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Купянської міської ради Харківської області про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності на 1/2 частину квартири, про відновлення порушеного права та вселення - задовольнити.

Визнати квартиру №14 жилого будинку №13 по вул. Центральній (колишня Ленінська) в сел. Купянськ-Вузловий, Харківської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири №14 жилого будинку №13 по вул. Центральній (колишня Ленінська) в сел. Куп'янськ-Вузловий, Харківської області, загальною площею - 62,0 кв.м, жилою площею - 45,4 кв. м.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири №14 жилого будинку №13 по вул. Центральній (колишня Ленінська) в сел. Куп'янськ-Вузловий, Харківської області, загальною площею - 62,0 кв.м, жилою площею - 45,4 кв. м.

Відновити порушене право ОСОБА_3 та вселити її з неповнолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартиру АДРЕСА_8 (колишня Ленінська), сел. Купянськ-Вузловий, Харківської області.

Уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення сум, сплачених за комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний код НОМЕР_2 - 4240 гривень 18 копійок витрат по сплаті комунальних послуг.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.В.Цендра