Справа №467/1472/16-ц 20.07.2017 20.07.2017 20.07.2017
Провадження №22-ц/784/1542/17
Справа №467/1472/16-ц
Провадження №22-ц/784/1542/17 Головуючий у першій інстанції - Кологрива Т.М.
Категорія: 21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

20 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

- відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2017 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7, про визнання факту відмови від заяви про надання згоди на дарування, визнання недійсною заяви - згоди на дарування нерухомого майна як одностороннього правочину, визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на частину нерухомого майна,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, який обґрунтовувала наступним.

З 01 березня 2014 року вона з відповідачем ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, вони придбали виробничі будівлі по АДРЕСА_1, право власності на які оформили за ОСОБА_6

На утримання придбаного майна та ведення бізнесу їм були необхідні грошові кошти. У зв'язку з тим, її чоловік - відповідач ОСОБА_6 та його вітчим - відповідач ОСОБА_5 запропонували оформити договір дарування зазначених будівель на ім'я ОСОБА_5 в обмін на придбання останнім житла для їх сім'ї.

Позивач зазначала, що 26 червня 2015 року, будучи впевненою у тому, що замість будівель їх сім'я отримає житло, вона надала згоду на дарування її чоловіком нерухомого майна, яка була посвідчена у нотаріальному порядку.

Того ж дня, за договором дарування ОСОБА_6 подарував зазначені виробничі будівлі ОСОБА_5

Посилаючись на те, що уклала зазначену згоду під впливом помилки з боку відповідачів, які обіцяли їй взамін придбати житло для їх сім'ї та те, що договір дарування не відповідає її внутрішній волі, порушує її права, носить недобросовісний характер, укладений не в інтересах сім'ї, позивач просила визнати факт відмови від заяви про згоду на дарування нерухомого майна, визнати частково недійсним договір дарування виробничих будівель та визнати за нею право власності на ? частину цих будівель.

Крім того, 19 травня 2017 року доповнюючи позовні вимоги, позивач зазначала, що нотаріус не роз'яснила їй зміст заяви про згоду на дарування нерухомого майна.

-2-

Вона не змогла скористатися своїм правом на відмову від цієї заяви, оскільки договір дарування був оформлений у день написання нею заяви.

Посилаючись на те, що цю згоду вона підписала також під впливом помилки та згода не була оформлена як правочин, позивач просила визнати недійсною заяву - згоду на дарування нерухомого майна як одностороннього правочину.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору власника спірного майна ОСОБА_7

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували надання будь-яких обіцянок ОСОБА_5 про придбання житла взамін отриманого ним в дар нерухомого майна.

Третя особа ОСОБА_7 відповідно до поданої заяви проти позову заперечував.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки обставинам справи та безпідставно відмовив у позові.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі посилались на необґрунтованість її доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 березня 2014 року по 18 жовтня 2016 року, від якого мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колишньому подружжю, на праві спільної сумісної власності належали виробничі будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Право власності на ці будівлі було оформлено за ОСОБА_6

26 червня 2015 року позивач ОСОБА_3 надала заяву про згоду на дарування нерухомого майна, справжність підпису якої посвідчила приватний нотаріус Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л.М.

-3-

За змістом цієї заяви ОСОБА_3 надала своєму чоловіку ОСОБА_6 згоду на дарування спірних виробничих будівель, набутих на його ім'я в період шлюбу, ОСОБА_5 При цьому заявила, що такий правочин відповідає їхнім інтересам, та погоджується з тим, щоб умови договору визначалися її чоловіком самостійно. Зміст статей 60-73, 97 Сімейного кодексу нотаріусом їй роз'яснено (а.с.58).

Того ж дня, 26 червня 2015 року ОСОБА_6 за посвідченим тим самим нотаріусом договором дарування подарував своєму вітчиму ОСОБА_5, а останній прийняв у дар виробничі будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, оформив на себе право власності (а.с.54-55).

В подальшому за договором купівлі-продажу від 05 грудня 2016 року, ОСОБА_5 продав подаровані йому виробничі будівлі ОСОБА_7 (а.с.79-80).

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи згоду на дарування нерухомого майна, ОСОБА_3 усвідомлювала безоплатний характер угоди, її наслідки, права та обов'язки сторін. Волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Обіцянки відповідачів згодом вчинити на користь сім'ї позивача іншу дію майнового характеру, якщо таке і мало місце, є обставиною, у зв'язку з якою позивач вчинила правочин. Такі обставини є мотивом правочинів, який виходить за межі згоди та договору дарування і не впливає на їх дійсність. Отже, дії обдарованого та інших осіб, які сприяли виникненню у дарувальника хибного мотиву угоди, не можуть бути підставою для визнання угод недійсними за ст. 229 ЦК України.

Крім того, як встановлено відповідачі заперечували наявність домовленостей щодо обов'язку вчинити на користь позивача дії майнового характеру, а достовірність доказів такої домовленості на майбутнє ОСОБА_3 не надала. Тому посилання ОСОБА_3 на відсутність її волевиявлення, укладення договору не в інтересах сім'ї та недобросовісність дій відповідачів не заслуговують на увагу.

До того ж, заява про згоду на дарування нерухомого майна відповідає формі № 44 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року за № 3253/5 та пп. 4.2 п. 4 глави 1 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі - Порядок). Так, цим Порядком передбачено, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. За такого, висновок суду про відсутність підстав визнання недійсною заяви - згоди на дарування майна як укладеної з порушенням форми оформлення не як одностороннього правочину, а шляхом засвідчення справжності підпису на заяві, є вірним.

Інших підстав недійсності угоди позивач не зазначила.

Таким чином, суд першої інстанції дав вірну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними заяви - згоди на дарування нерухомого майна як одностороннього правочину, частково недійсним договору дарування та визнання права власності на частину нерухомого майна.

При цьому, оскаржуване рішення не містить висновок суду про те, що позивач не є стороною правочину, а тому не має право його оспорювати.

Доводи апеляційної скарги щодо вчинення правочину під впливом обману, виходять за межі підстав позову, а тому правового значення не мають.

До того ж, рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2016 року, із зазначених підстав, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

-4-

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання факту відмови від заяви про згоду на дарування нерухомого майна від 26 червня 2015 року, то колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Втім, такий спосіб захисту цивільного права, який обрала позивач - визнання факту відмови від вищезазначеної заяви, не можна вважати належним способом захисту у розумінні ст.16 ЦК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вказаної вимоги.

Між тим, відмова у задоволенні вказаних вимог з цих підстав не позбавляє ОСОБА_3 права пред'явити до суду позов про захист права власності у інший спосіб.

Таким чином, суд першої інстанції дав вірну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновком районного суду з їх оцінкою.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог цивільного та процесуального законодавства, упередженість суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішенні.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу потягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко