Справа № 442/7570/15 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1817/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 07 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 3189 грн. 93 коп. заборгованості по спільних витратах на утримання нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що спільне приміщення використовувалось позивачкою і попереднім співвласником під перукарню разом з іншими підприємцями, які користувались комунальними вигодами, що свідчить про наявність між позивачем і попереднім співвласником господарських відносин і про використання спільного майна, а не його утримання. Судом не було взято до уваги, що утримання спільного майна відповідачем здійснювалось належним чином згідно вимог ст.. 360 ЦК України. Також суд не врахував, що Трускавецьким міським судом Львівської області ухвалено рішення від 31 травня 2016 року про виділ в натурі частки із майна у спільній частковій власності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст. 303 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці у справі згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.12.2005 року належить ? частка нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 яке використовується нею для здійснення підприємницької діяльності. Інша половина вказаного нежитлового приміщення належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 03.08.2007року.

З метою належного здійснення підприємницької діяльності у даному нежитловому приміщенні було укладено договір про постачання електричної енергії № 3584 від 21.07.2006р. з ВАТ «Львівобленерго», який уклала мати відповідача - ОСОБА_6, та договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2014/ТП-ПР-020144 від 31.12.2013р. з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», який в якості споживача було укладено позивачкою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 понесла витрати на утримання спільного майна.

Зокрема, позивачем проведено оплату на користь ПАТ «Львівгаз» (філія Дрогобицьке УЕГГ) виставлених постачальником рахунках на оплату № 020144 від 20.11.2014 року на суму 844,50 грн. та № 020144 від 23.12.2014 року на суму 2626,76 грн. При цьому, позивачем здійснено оплату комісії банку на загальну суму 34,72 грн., а загалом здійснено витрати в сумі 3505,98 грн.

Крім цього, позивачем було здійснено витрати по договору на постачання електричної енергії по виставлених постачальником рахунків за активну енергію за грудень 2014 року на суму 196,27 грн., за січень 2015 року на суму 285,35 грн., за лютий 2015 року на суму 634,13 грн., за березень 2015 року на суму 549,37 грн., за квітень 2015 року на суму 302,64 грн., за травень 2015 року на суму 199,44 грн., за червень 2015 року на суму 120,23 грн., за липень 2015 року на суму 144,20 грн. та за серпень 2015 року на суму 144,24 грн., комісія банку в сумі 18 грн., загалом 2593,87 грн.

19 лютого 2015 року ОСОБА_4 понесені витрати на придбання трансформаторного розпалу «ARISTON», який було встановлено у газовому котлі нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Загальна сума витрат, пов'язаних з належним функціонуванням спільного майна, понесених ОСОБА_4 становить 6379,85 грн., що підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями.

Відповідно до ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Позивач належним чином виконала зобов'язання взяті сторонами перед третіми особами (ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» та ВАТ «Львівобленерго») за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, а саме: оплатила виставлені рахунки для належного функціонування спільного майна.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки відповідачу належить 1/2 частина нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, він у відповідності до своєї частки, зобов'язаний компенсувати позивачу 1/2 частину понесених нею витрат, що становить 3189,93 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Враховуючи те, що даний спір виник між двома фізичними особами, такий підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: