Справа № 127/3375/17
Провадження № 2/127/2289/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26.04.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2013року шлюб між сторонами розірвано. 17.03.2008року на підставі договору дарування позивач стала власником квартири АДРЕСА_1. Позивач зареєструвалась в даній квартирі 14.03.2008 та за її згодою в ній був зареєстрований 25.03.2008р. її чоловік відповідач по справі. Час від часу сторони по справі виїздили на заробітки до Італії. В літку 2013р. позивач повернулась з Італії та залишилась проживати в даній квартирі, відповідач в даній квартирі не проживає з літа 2013року. Просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2, 07.03.1970року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18 в будинку №132 по вул. Келецькій в м. Вінниці.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

Враховуючи думку позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України ,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між сторонами виникли правовідносини що виникають із житлових правовідносин, які регулюються Житловим кодексом України.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 17.03.2008року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно довідки МКП «ЖЕК «12» від 13.02.2017р. № 1002 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно акту від 13.02.2017 року ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2007 року по даний час (а.с.8).

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Дана правова позиція Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах.

В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованою у даній квартирі, вони перешкоджають позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими. згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житлом, так як вона без поважних причин понад рік відсутня в ньому, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом - квартирою № 18 в будинку №132 по вул. Келецька в м. Вінниці, оскільки без поважних причин понад рік не проживав в помешканні за місцем реєстрації, тобто, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, в якій йдеться про те, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, і ст. 391 ЦК України, в якій йдеться про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 3, 7 СК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2, 07.03.1970року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18 в будинку №132 по вул. Келецькій в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: