АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/342/17-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1018/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: редставника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі ОСОБА_6 «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримала професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 19 липня 2016 року їй при повторному переогляді у звязку з професійними захворюваннями була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% без визначення групи інвалідності з переоглядом 01 липня 2018 року. У звязку із ушкодженням здоровя через професійні захворювання їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнала та продовжує зазнавати, в звязку з професійним захворюванням змінилися її образ та якість життя. На підставі викладеного, просить суд стягнути на її користь з відповідача 640000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 «ЦГЗК» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 18500 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, стягнуто з ОСОБА_6 «ЦГЗК» на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення суми стягнутої моральної шкоди до 5000 грн. посилаючись на те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_6 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання, зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований. Також вважає, що судом не взято до уваги те, що позивач є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві та відповідно до Закону Україну «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того представник відповідача посилається на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, ОСОБА_2 працювала на підприємстві відповідача з 21.03.1990 р. по 21.06.2012 р., час звільнення за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію, - машиністом конвеєра 1-3 розрядів, бетонником 3 розряду, дозировником шахти 4 розряду, машиністом ексгаустера 4 розряду. (а.с. 5-7)

ОСОБА_7 медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 10 лютого 2015 року, протокол № 261, ОСОБА_2 встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група А. ЛН першого-другого ступеня. Радикулопатія L5-S1, нерізко виражена. (а.с. 12).

ОСОБА_7 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2015 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання є: виконання роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації технологічного обладнання, позивач підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю, переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та незручної робочої пози. Відповідно до п.19 ОСОБА_7, особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_2 впродовж 21 року 1 місяця в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо. (а.с. 8-11)

ОСОБА_7 висновку МСЕК від 23 липня 2015 року ОСОБА_2 первинно встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 25% без визначення групи інвалідності, з 13 липня 2015 року до 01 серпня 2016, у звязку з професійними захворюваннями, з яких 15 %-хронічне обструктивне захворювання легень, 10% - радикулопатія. (а.с. 13).

ОСОБА_7 висновку МСЕК від 19 липня 2016 року ОСОБА_2 при повторному огляді встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 25% без визначення групи інвалідності, з 01 серпня 2016 року до 01 серпня 2018, з переоглядом 01 липня 2018 року, у звязку з професійними захворюваннями, з яких 15 %-хронічне обструктивне захворювання легень, 10% - радикулопатія. (а.с. 14)

ОСОБА_2 неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні у звязку з професійними захворюванням, що підтверджується виписками - епікризами. (а.с. 24, 25, 26, 27-29).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

ОСОБА_7 частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_7 до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у звязку з ушкодженням здоровя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача не встановлено винних осіб, якими порушено норми охорони праці, у зв'язку із чим виникло професійне захворювання ОСОБА_2, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_2, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом 16 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, обумовлена лише тривалість праці позивача на підприємстві відповідача і вочевидь зміною протягом цього часу осіб, відповідальних за охорону праці, проте, вказана обставина не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так позивач неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні у звязку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками - епікризами ( а.с. 24, 25, 26, 27-29), та полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнала та продовжує зазнавати, в звязку з професійним захворюванням змінилися її образ та якість життя.

Також слід зауважити, що частиною 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди 23.07.2015 року, вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що обовязок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоровя покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі та відхиляються колегією суддів.

Посилання в апеляційній скарзі на несприятливу фінансову ситуацію підприємства відповідача не знімає відповідальності з ОСОБА_6 "ЦГЗК" за спричинення позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині зменшення розміру стягнутої моральної шкоди, такими, що не підлягають задоволенню.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоровї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача час роботи на підприємствах відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2, який згідно висновку МСЕК становить 25 %, зі стійкою втратою працездатності, з урахуванням тривалості роботи на підприємстві відповідача більше 16 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних обставин по справі, повязаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у розмірі 18500 грн., є обґрунтованим та таким що відповідає розміру заподіяної моральної шкоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду на підставі ст.308 ЦПК України - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8