УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у суму 12 745 грн 57 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався не те, що 19 червня

2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідної заяви позичальника та приєднання до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, за яким банком надано відповідачу кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилася вказана заборгованість, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області

від 18 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 745 грн 57 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_4 кредитні кошти на картковий рахунок (строк дії картки - жовтень 2015), які останній отримав, але зобов'язання з повернення цих коштів не виконав, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у сумі 12 145 грн 57 коп. за неоспореним розрахунком позивача.

При цьому судами враховано, що відповідачем визнається, що 14 листопада 2014 року з його карткового рахунку було здійснено переказ 5 060 грн на рахунок іншої особи, внаслідок повідомлення ним цій особі номеру платіжної картки та за фактом здійснення такої операції він звертався як до банку, так і до правоохоронних органів.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що надходження 5 060 грн на картковий рахунок позичальника підтверджується випискою з цього рахунку, а зняття коштів і перерахування їх на рахунок іншої особи відбулось внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун