Справа № 525/212/17
Провадження № 2/525/180/2017 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав до суду письмові заяви про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, вказав, що згідний на заочний розгляд справи (а.с.а.с.10,28).
З повідомлення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 23.02.2017 року №190 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться знятим з реєстрації 14.04.2016 року з адреси: АДРЕСА_1 селище ОСОБА_3 Полтавської області (а.с.19). В даний час місце його реєстрації та проживання невідоме.
Однак, 24.03.2017 року ОСОБА_2 було вручено копію позовної заяви з додатками до неї, що підтверджується його підписом про це (а.с.1 зворот).
В судове засідання 18.05.2017 року відповідач ОСОБА_2 не зявився, він належним чином судовою повісткою, яку отримав особисто (а.с.37), сповіщений про день і час розгляду справи, від ОСОБА_2 до суду 06.04.2017 року надійшов про розгляд справи 18.05.2017 року у його відсутність (а.с.35).
Враховуючи неявку сторін у справі в судове засідання 18.05.2017 року, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобовязання.
Положеннями ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція була висловлена Верховний Судом України у Постанові від 01.10.2014 року у справі №113цс14.
В цьому контексті суд враховує також і висновки Верховного Суду України, що містяться в аналізі практики застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Отже, з огляду на вищевказані положення ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору позики, не звільняє боржника у зобовязанні від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
Відповідач не виконав зобов'язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат (нарахувань), трьох відсотків річних та процентів за користуванням позикою від простроченої суми за період прострочення.
Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги, що вказана в п.3 прохальної частини позову ОСОБА_1 в її буквальному значенні, оскільки суд вже прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, які вказані у п.2 цієї позовної заяви про стягнення відповідної суми боргу; при цьому, положеннями ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» прямо врегульовано і встановлено порядок, механізм та строки виконання відповідного судового рішення. Також, формулювання п.3 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 не узгоджується з положеннями ст.16 ЦК України та нормами ЦПК щодо порядку виконання судового рішення.
За загальним правилом ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 цієї статті, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що позивач у справі ОСОБА_1, як інвалід першої групи, звільнений від сплати судового збору і його позовні вимоги в частині стягнення боргу судом задовольняються, з відповідача у справі ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509,598,599,ч.2 ст.625 ЦК України, ст.ст.3,10,11,60,79,88,169,179,197,212-215 ЦПК України, суд,-
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 на користь держави судові витрати у справі судовий збір в сумі 640 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя