Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/3303/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/778/1179/17 Суддя-доповідач Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Воробйової І.А.

Кухаря С.В.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що 28.03.2016 року він отримав від Управління кадрового діловодства банку наказ №177 від 21.03.2016 року щодо призупинення його роботи з 01.04.2016 року в зв'язку зі зміною умов та розмірів оплати праці в бік погіршення.

З 01.04.2016 року приміщення офісу Мелітопольського відділення банку ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» де він працював, було закрито, в зв'язку з закінченням договору оренди, що пов'язано із ліквідацією банку. Вказував, що вищезазначений наказ є нікчемним та таким, що не відповідає чинному законодавству України.

На початку квітня 2016 року він направив на адресу відповідача листа - вимогу із вказівкою на порушення роботодавцем норм чинного законодавства у галузі трудового права щодо процедури попередження у визначений строк працівника про погіршення умов оплати праці. У цьому ж листі просив анулювати наказ №177 від 21.03.2016 року та провести донарахування незаконно стягнутих сум його заробітної плати та попередити офіційно згідно до норм чинного законодавства про заплановане погіршення у бік зменшення зарплати за 2 місяці. Проте на день подачі позову відповіді він так і не отримав, при цьому подовжується порушення його трудових та конституційних прав щодо незаконного стягнення певної суми із заробітної плати за квітень та травень.

Крім того, йому відомо, що його посаду планується скоротити з 01.06.2016 року відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України. Попередження про наступне звільнення, а не вивільнення, він отримав наприкінці квітня 2016 року. Вважає, що отримане попередження не відповідає нормам чинного законодавства щодо дотримання строків про попередження працівників, що мають буди вивільнені у зв'язку із ліквідацією підприємства.

Також зазначав, що його карту для виплати заробітної плати було заблоковано та видано нову карту банка-партнера ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для отримання у подальшому заробітної плати, при цьому, сума, що залишилась на карті банку Пат «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 23,27 грн. не було перераховано на нову зарплатну карту.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №177 від 21 березня 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо призупинення його роботи з 01.04.2016 року в частині зміни умов та розмірів оплати праці у бік погіршення; зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомити його належним чином про зміну умов та розмірів оплати праці в бік погіршення відповідно до вимог чинного законодавства починаючи з дати набрання рішення суду законної сили; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його користь не нараховану у повному обсязі заробітку плату, яка була незаконно утримана згідно наказу №177 від 21.03.2016 року починаючи з 01.04.2016 року; зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» повідомити його належним чином про заплановане скорочення його посади згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до вимог чинного законодавства починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його користь суму в розмірі 23,27 грн. шляхом переведення її на його зарплатну картку банка-партнера ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №177 від 21.03.2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відносно призупинення роботи внаслідок простою з 01.04.2016 року провідного юрисконсульта відділу стягнення проблемної заборгованості в судовому порядку управління примусового стягнення проблемних активів Південно-Східного регіону центру по роботі з проблемними активами ОСОБА_4 та нарахування заробітної плати за час простою та виплати відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України в розмірі 2/3 частини від встановленого працівникові посадового окладу.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_4 не нараховану у повному обсязі заробітну плату починаючи з 01.04.2016 року по 07.06.2016 року у розмірі 8 203,16 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_4 суму у розмірі 23,27 грн., шляхом переведення її на зарплатну карту ОСОБА_4 банка-партнера ПАТ « Райффайзен Банк Аваль».

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» судовий збір на користь держави в розмірі 2 756,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи наказом №177 від 21.03.2016 року призупинено роботу ОСОБА_4 з 01.04.2016 року із зміною умов та розмірів оплати праці із посиланням на норми ст. 113 КЗпП України щодо оплати праці /а.с.6/.

Відповідно до вимог ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 грудня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень ліквідатора Банку».

Правові засади та порядок ліквідації банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначений закон є спеціальним відносно даних правовідносин та встановлює окремий порядок задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

30.03.2016 р. на адресу позивача від АТ «Банк «Фінанси та кредит» було надіслано попередження, що посада провідного юрисконсульта відділу стягнення проблемної заборгованості в судовому порядку управління примусового стягнення проблемних активів Південно-Східного регіону центру по роботі з проблемними активами, котру займає ОСОБА_4, скорочуються, трудовий договір розривається та ОСОБА_4 попереджається про наступне звільнення 01.06.2016 року згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України /а.с.8/.

Згідно ч.3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ч.4 ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як вбачається з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч.3 ст.32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст.103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Окрім цього, згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про оплату праці», про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Судом першої інстанції ,вірно встановлено характер спірних правовідносин та визначено, що оскільки Закон України вимагає попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці під розписку із обов'язком занесенням даної інформації до особистої справи працівника, наказ №177 від 21.03.2016 року про призупинення роботи ОСОБА_4 з 01.04.2016 року із зміною умов та розмірів оплати праці із посиланням на норми ст. 113 КЗпП України щодо оплати праці, слід визнати незаконним та скасувати як такий, що прийнятий із порушенням законодавства про оплату праці.

Згідно наданої суду довідки головного бухгалтера ОСОБА_6 про заробітну плату ОСОБА_4, заробітну плату у розмірі дві третини від встановленого працівникові посадового окладу за квітень 2016 року позивачу було нараховано у розмірі 2 953,3 грн., за травень - 3 005,33 грн., за червень - 10 447,7 грн..

Таким чином, не нарахована у повному обсязі сума окладу ОСОБА_4 складає:

за квітень 2016 року - 1 476, 65 грн. (2 953,3 грн. : 2 х 3 = 4 429,95-2 953,3 = 1 476, 65 грн.),

за травень 2016 року - 1 502, 66 грн. (3 005,33 грн. : 2 х 3 = 4 507,99-3 005,33 = 1 502,66 грн.),

за червень 2016 року - 5 223, 85 грн. (10 447,7 :2 х 3 = 15 671,55 - 10447,7 = 5 223,85 грн.), а всього - 8 203,16 грн..

Відносно перерахування відповідачем на картку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яку було випущено для працівника банку ОСОБА_4 заробітної плати, правомірними є висновки суду ,що з наданої виписки за рахунком (а.с.66) неможливо зробити висновок щодо суми, яка стосується заробітної плати за оспорюваний період часу.

Також судова колегія погоджується ,з висновками районного суду про задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» суми у розмірі 23 грн. 27 коп. шляхом переведення її на зарплатну карту позивача банку партнеру Райффайзен Банк Аваль, оскільки згідно заперечень відповідача на позовну заяву у вересні 2015 року відповідач уклав з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зарплатний проект, в рамках якого всім працівникам банку були випущені кредитні картки для зарахування на них заробітної плати. Однак, в рамках даного зарплатного проекту, на відповідні картки зараховується лише поточна заробітна плата. Що стосується залишку грошових коштів на картковому рахунку позивача, то згідно виписки по рахунку НОМЕР_1, залишок коштів в розмірі 23,27 грн. 29.12.2015 року були списані з рахунку з призначенням платежу «Списання коштів до виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто сума в розмірі 23,27 грн. знаходилась та була заблокована на старій картці, а з 17.09.2015 року була виписана нова картка.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» - відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року у цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: