Справа № 500/4134/16-ц
Провадження № 2/500/218/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарях Ротарі А.М., Топтигіній О.М., Кравенко Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів та про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у квітні 1976 роки позивач познайомився зі своєю майбутньою дружиною ОСОБА_4, і стали жити разом. 02.11.1977 року був зареєстрований шлюб між позивачем та ОСОБА_4 в ЗАГС м. Бєлгорода-Дністровський Одеської області. У дружини були дві дочки від першого шлюбу - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Їх рідний батько аліменти не платив і після розлучення ніякого в їх вихованні не приймав, виїхавши в Узбекистан. Тому вихованням і матеріальним забезпеченням пасербиць займався позивач. Старша пасербиця ОСОБА_3 в 1976 році пішла в 1-й клас. Закінчила школу у м. Білгород - Дністровськ. Потім навчалася в місті Бендери (Придністров'я), де після закінчення там же працювала. Позивач допомагав їй, чім міг, під час навчання. У 2000 році ОСОБА_3 вийшла заміж і дотеперішній час проживає в місті Одеса. ОСОБА_5 з 3-х років (з 1976 року) жила з нами, закінчила середню школу, училище. 16.02.1991 роки вийшла заміж. 24.10. 1991 народила дочку ОСОБА_6. Приблизно через три роки ОСОБА_5 розлучилася з чоловіком. Після розлучення вона і її дочка ОСОБА_6 жили з ними. З переїздом в Ізмаїл дочка ОСОБА_7, ОСОБА_6 ходила в садок, школу після закінчення якої вступила до інституту. Весь цей час позивач надавав матеріальну допомогу на її навчання і виховання. Тільки за навчання в інституті заплатив в цілому 35 000,00 гривень.

У квітні 1995 року з дружиною приїхали в Ізмаїл і купили будинок №19 у 2-му провулку Шевченка. Будинок купував особисто позивач, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.04.1995 р Після переїзду в Ізмаїл дружина позивача не працювала, була домогосподаркою. У 2003 році дружина позивача стала отримувати пенсію. Позивач працював в Українському Дунайському пароплавстві, та у іноземних судновласників. ОСОБА_5 позивача ОСОБА_2 і її дочка ОСОБА_6 були також прописані в будинку №19 у 2-му провулку Шевченка. Друга пасербиця ОСОБА_3, проживала в м Бендери, а потім зі своїм чоловіком - в м. Одеса. Житловий будинок №19 у 2-му пер. Шевченко ремонтувався і облаштовувався виключно за рахунок зароблених коштів і силами позивача.

У 2009 році позивач серйозно захворів і припускав що помре, і щоб у дружини не було проблем, 26.02.2010 року позивач подарував дружині житловий будинок і земельну ділянку, на якій він розташований.

30.03.2011 року в Одеському онкодиспансері йому була зроблена операція - видалена права нирка. 22.10.2013 року позивач дав дружині генеральну довіреність. 04.11.2013 року йому була зроблена операція в національному інституті раку в Києві - видалений правий наднирник. 24.11.2015 року в інституті ім. Шалімова в м. Києв позивачеві була зроблена третя операція - видалений лівий наднирник. Позивач перебуває під постійним наглядом. Три рази в місяць їздить на контрольні огляди. Фактично вся пенсія йде на ліки та лікувальні процедури.

09.03.2014 року дружина позивача ОСОБА_8 померла. Всі витрати на лікування, реанімацію і похорони дружини ніс позивач. Лікування дружини було з 24.02.2014 р по 09.03.2014 р. Рідні доньки на лікування і похорони матері нічого не давали. Після смерті дружини позивач і його падчерки вступили в спадок, в результаті чого 1/3 частина житлового будинку належить йому, 1/3 частина ОСОБА_2 і 1/3 частина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.11.2014 р. В натурі дані частини виділені не були. Таким чином позивач і пасербиці стали співвласниками житлового будинку №19 у 2-му провулку Шевченка.

В результаті, будучи пенсіонером, інвалідом 2-ї групи довічно, учасником бойових дій, що страждає серйозними захворюваннями і який витрачає на своє лікування солідні суми грошей, змушений утримувати житловий будинок виключно за свої кошти. За період з березня 2014 року це витрати склали 4 710 гривень (за газ - 3 210 грн., за світло - 495 грн., за воду - 560 грн., за вивезення твердих побутових відходів - 120 грн., за стаціонарний телефон - 222 грн.). З них позивач особисто повинен був сплатити 1/3 частина, тобто 1 570 грн., а пасербиці 2/3 частини, тобто 3 140 грн.

Позивач вважає, що падчерки пільг не мають, тому повинні оплачувати комунальні послуги в розмірі 100% їх вартості. Відповідно до частками він повинен оплачувати тільки 1/3 частина комунальних послуг у пільговому розмірі, а падчерки повинні оплачувати 2/3 частини (по 1/3 частини кожна) вартість комунальних послуг по дому в 100 відсотковому розмірі.

Перебуваючи на операціях, лікуванні падчерки матеріально не робили допомогу, тому позивач звернувся, щоб вони відшкодували моральну шкоду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити а , саме стягнути з відповідачів грошові кошти за користування водою, електроенергією, газом, за вивіз сміття.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Суду пояснили, що не заперечують проти виплат на утримання будинку, але не за комунальні послуги. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту ст. ст.322, 355 ЦК України майно, що знаходиться у власності двох або більш осіб має бути утримано цими власниками.

Судом встановлено, що позивач та відповідачі є співвласниками по 1/3 частки будинку № №19 у 2-му провулку Шевченка у м. Ізмаїл, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2014 р. , р.н. 2551 (а.с.12).

Проте, згідно поясненням і відповідачів, і позивача, відповідачі у даному будинку не мешкають, відповідними послугами з надання водопостачання, газопостачання, електроенергією та вивозом сміття не користуються.

Враховуючи вищевикладене заявлені позовні вимоги про стягнення грошових коштів за надання послуг з водопостачання, газопостачання, електроенергією та вивозом сміття задоволенню підлягати не можуть.

Не підлягають з цих обставин і вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 322, 355 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 174,179, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів та про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:(підпис) З оригіналом згідно: Суддя: ОСОБА_9