Справа № 125/1544/16-ц Провадження № 22-ц/772/535/2017Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 30Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Якименко М.М.,

суддів: Іващука В.А., Стадника І.М.,

секретар Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12.01.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, те, що судом надана неправильна оцінка доказам по справі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає, що дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено, що у вересні 2014 року позивач ОСОБА_2 позичив відповідачу ОСОБА_3 належний йому на праві приватної власності автомобіль «Форд Транзит 330» державний номерний знак НОМЕР_1 для транспортування картоплі. Відповідач зобов'язався за домовленістю сплачувати позивачу 2 грн. за кожний використаний кілометр. У вказаний період ОСОБА_3 здійснив виїзд , але проїхав лише 80 км, в зв'язку з несправністю двигуна.

За домовленістю сторін відповідач погодився допомогти відремонтувати автомобіль , що і зробив. Але повернув його в несправному стані, не виконавши умови домовленості.

Вказані обставини вимусили ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом.

Позивач, посилаючись на норму ст.785 ЦК України, просив зобов'язати відповідача відремонтувати за власні кошти належний позивачу автомобіль , а також стягнути з нього заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

Попереднім рішенням Барського районного суду Вінницької області від 18.01.2016 року, яке набуло законної сили, було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову, заявленому в порядку ст. 827 ЦК України, відповідно до якого він просив стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 1920,00 гривень витрачених на ремонт автомобіля, 500 гривень моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог було відмовлено судом, в зв'язку з безпідставністю та недоведеністю.

В ході розгляду даної справи 16.12.2016 року ОСОБА_2 подав суду письмову заяву, в якій він уточнив позовні вимоги та просив , в зв'язку зі зміною цін на автомобільні запчастини, стягнути з відповідача 49704,00 гривень майнової шкоди , а також 10000,00 гривень моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема, того, що позивачем не надано належних доказів заподіяння відповідачем майнової та моральної шкоди, та відсутності протиправності в діях відповідача та його вини у заподіянні позивачу шкоди.

За змістом статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Як правильно вказав суд першої інстанції між сторонами виникли правовідносини, яким притаманні ознаки договору найму. Проте вимога щодо укладення такого договору у письмовій формі з подальшим нотаріальним посвідченням сторонами дотримана не була.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи , підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 своєї вини у пошкодженні двигуна автомобіля не визнав, пояснював, що автомобіль позивача був не в справному стані ще на той час, коли він його почав використовувати для власних потреб, а також декілька разів проходив ремонт. Вважає вимоги ОСОБА_2 безпідставними. Ремонт автомобіля проводив на прохання позивача, оскільки останній має фізичні вади, але ця домовленість не носила матеріального обов'язку відповідача оплачувати ремонт, а зводилась до організаційних питань.

Будь яких доказів, що поломки та пошкодження автомобіля , на які вказує позивач, стались саме з вини відповідача, ОСОБА_2 суду надано не було.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Доказів заподіяної йому моральної шкоди позивач не надав, так само як і доказів протиправності діянь відповідача та наявності його вини. Про це суд першої інстанції вказав у своєму рішенні, з чим також погоджується колегія суддів.

Згідно ст.ст. 10,57,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на основі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, повно та всебічно дослідив докази кожної із сторін, правильно встановив характер правовідносин, що склались між сторонами, правильно застосував правові норми.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідач брав участь в ремонті автомобіля, допомагав зняти головку блока його двигуна, не є правовою підставою для задоволення позову і не впливає на суть прийнятого рішення, оскільки не підтверджує існування договірних відносин між сторонами щодо ремонту вказаного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду, оскільки останні ґрунтуються на повно та всебічно з'ясованих обставинах справи.

Рішення суду законне і обґрунтоване, постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: