Номер провадження: 22-ц/785/2011/17
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову Старшого державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження, боржник ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Полякова О.Г. Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 31.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/15442/12, виданого 11.09.2013 року Київським райсудом м. Одеси про знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літ. «а» та мансарди літ. «А» по АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_2, посилаючись на те, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 13.04.2016 року, коли його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, тому до суду звернувся з цією скаргою в установлений законом строк.

На думку заявника постанова державного виконавця є неправомірною - державний виконавець безпідставно застосував положення п.11.ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист про знесення самочинних прибудов не відноситься до тих, якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії.

Просить скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом необхідні заходи для неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого листа.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2016 року скаргу задоволено частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі шляхом знесення самочинно побудованої прибудови до будинку.

12.09.2013 року ОСОБА_3 подано виконавчий лист для виконання.

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ Бєльчуг О.Г. від 19.09.2013р. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу ДВС Одеського Полякова О.Г. від 31.12.2013р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1512/15442/12 виданого 11.09.2013р. закінчено на підставі п.11 ч.І ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2016р. скасовано постанову старшого державного виконавця Полякова О.Г. Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 31.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/15442/12, виданого 11.09.2013 року Київським райсудом м. Одеси про знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літ. «а» та мансарди літ.»А» по АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_2

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що ОСОБА_3 пропущено строк для оскарження постанови державного виконавця.

Однак, на думку колегії суддів, зазначене не знайшло свого підтвердження ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.І ст.383 ТТПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.І ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано ОСОБА_2, про оскаржувану постанову ОСОБА_3 стало відомо 13.04.2016 року, в день ознайомлення представником з матеріалами виконавчого провадження безпосередньо у державного виконавця на прийомі, про що є особистий підпис представника ОСОБА_3 у заяві про ознайомлення з матеріалами справи.

Докази отримання ОСОБА_3 копії оскаржуваної постанови в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження не пропущено, скарга подана в межах строку, передбаченого законом.

При цьому, ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами цивільної справи №1512/15442/2012 відповідно до його заяви від 13.07.2015 року /т.2 а.с.22/ не може свідчити про його обізнаність зі змістом оскаржуваної постанови, оскільки посилання на оскаржувану постанову у скарзі ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця від 14.04.2014р. не є доказом вручення чи іншим чином доведення до відома позивача змісту постанови державного виконавця.

Крім того, заява зберігається у справі, яка станом на 06.07.2015 року існувала як окреме провадження з розгляду заяви ДВС про обмеження боржника у праві виїзду за кордон (6/510/426/15), і в якій відсутня оскаржувана постанова, а тому з огляду і на такі обставини, відсутні докази ознайомлення із нею.

Тим більше, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2014р. скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, подання про тимчасове обмеження виїзду боржнику за межі України та подання про притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання виконавчого листа залишено без розгляду за заявою самого скаржника.

Відповідно до ст.,124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стадія примусового виконання рішення є завершальною стадією цивільного процесу та являє собою елемент права особи на доступ до справедливого суду, який закріплений міжнародним нормативно-правовим актом та який безумовно має забезпечуватись державою.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм процесуального права, які передбачені статтями 312 ЦПК України, як підстави для скасування ухвали.

Зважаючи на вищезазначене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.2ст.307,п.1ч.1ст.312,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: