Справа № 137/2242/16-ц Провадження № 22-ц/772/1162/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Сопруна В.В., Луценка В.В,,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Племзавод Літинський, Громадської сільської ради Літинського району про захист приватної власності шляхом повернення земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року ,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ Племзавод Літинський, Громадської сільської ради Літинського району про захист приватної власності шляхом повернення земельної ділянки.

В ході розгляду справи, 07.03.2017 року ним було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій, він, посилаючись на те, що на даний момент спірною земельною ділянкою користується відповідач, що унеможливить в подальшому виконати можливе рішення суду, просив заборонити ПАТ Племзавод Літинський використовувати спірну земельну ділянку під посів.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наведене, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, або ж навпаки та навести мотиви та підстави для таких своїх висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову виходив з того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, доводи апеляційної скарги їх не спростовують з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ Племзавод Літинський, Громадської сільської ради Літинського району про захист приватної власності шляхом повернення земельної ділянки, що знаходиться на території Громадської сільської ради Літинського району.

Як в поданій заяві про застосування заходів забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не надав суду доказів ( актуальних даних на час звернення з позовом чи заявою про забезпечення позову), які б підтвердили використання ПАТ Племзавод Літинський спірної земельної ділянки.

Крім того, можливе використання спірної земельної ділянки ПАТ Племзавод Літинський жодним чином не перешкоджає її повернення позивачу у разі задоволення позову.

Зазначене підтверджує висновок суду першої інстанції про недостатність доказів реальної загрози утруднення виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що межі земельної ділянки, питання про повернення якої ставить позивач, не були визначені в натурі (на місцевості), що унеможливлює встановлення конкретної земельної ділянки, яку слід заборонити використовувати відповідачу.

Отже, судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: