АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/922/17 Справа № 201/35/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федоріщев С.С. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання попереднього договору оренди нерухомого майна недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти договір нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03 жовтня 2012 року між сторонами було укладено попередній договір оренди приміщення по АДРЕСА_1 відповідно до умов якого відповідач зобов'язався оформити всі необхідні документи для оренди та передати нерухомість, а позивач - оплачувати вартість оренди в фіксованому розмірі щомісячно та оформити договір оренди після надання відповідачем всіх необхідних документів в строк до 03 січня 2012 року. Окрім цього, ОСОБА_2 здійснив реконструкцію орендованого приміщення для забезпечення своїх виробничих потреб з метою приведення приміщень в належний стан і їх подальшої експлуатації. В порушення умов попереднього договору оренди ОСОБА_3 так і не надав ОСОБА_2 доказів належності йому зазначених приміщень на праві власності, що унеможливлює укладення договору оренди, хоча відповідач наполягає на його укладенні.

Тож, ОСОБА_2 просив суд визнати попередній договір оренди приміщень по бульвару Слави, 5 в м. Дніпрі (Дніпропетровську), укладений між ним та відповідачем, недійсним.

Водночас, ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про зобов'язання укласти договір нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи його тим, що посилання ОСОБА_2 на відсутність належних документів щодо права власності ОСОБА_3 на спірну нерухомість не відповідають дійсності, так як право власності підтверджено рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» від 02 липня 2007 року по справі № 0004/07 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності. Окрім цього, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, отримав технічний паспорт на вказану прибудову, а також, дозвіл на проведення її реконструкції.

У зв'язку з чим, відповідач просив суд зобов'язання позивача за первісним позовом укласти договір оренди нерухомого майна та визнати право власності за ОСОБА_3 на приміщення по бульвару Слави, 5 у м. Дніпрі (Дніпропетровську).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання попереднього договору оренди нерухомого майна недійсним було відмовлено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання укласти договір нерухомого майна та визнання права власності на це нерухоме майно - задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, яким є прибудова Літ. А1-1 до магазину № 60 «Універсам» Літ. А-2, розташована за адресою по АДРЕСА_1, яка складається з приміщення номер XI, площею 53,2 кв.м., кіоск номер XII, площею 12,0 кв.м., ґанок а11 площею 0,6 кв.м., ґанок а12 площею 0,6 кв.м. загальною площею 67,4 (шістдесят сім і чотири) кв.м.

В решті зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, Дніпропетровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання права власності на приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Правосуддя та захист» від 02 липня 2007 року по справі № 0004/07 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, ОСОБА_3 на праві власності належать приміщення загальною площею 67,4 кв.м., розташованого у АДРЕСА_1, яке складається з приміщення номер XI, площею 53,2 кв.м., кіоск номер XII, площею 12,0 кв.м., ґанок а11 площею 0,6 кв.м., ґанок а12 площею 0,6 кв.м.

Також, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку було отримано технічний паспорт на вказану прибудову та отримано дозвіл на проведення її реконструкції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в порядку вимог ст. ст. 57 60 ЦПК України.

Згідно висновку ТОВ «Стеконік ЛТД», що діє на підставі ліцензії АГ №574126, виданої 04 лютого 2011 року, дійсного по 04 лютого 2016 року, при виконанні будівництва прибудови (літ. А1-1 до будівлі магазину №60 «Універсам» по АДРЕСА_1 та спорудження ганків а11 та а12), вимоги нормативних документів, що регулюють таке будівництво, не порушено, усі будівельні матеріали відповідають вимогам ГОСТ та ДСТУ, дотримано усіх вимог протипожежних та санітарних норм.

Відповідно до ст. ст. 316, 321, 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також, положеннями ст. 317, 331, 392 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Особа має право пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує право власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за ним права власності на спірну нерухомість, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та прийшов до висновку про обґрунтованість і доведеність зустрічних позовних вимог в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги, то посилання Дніпропетровської міської ради, яка не була стороною по справі, на самочинно здійснене будівництво не відповідають фактично викладеним в оскаржуваному рішенні обставинам справи та не стосуються предмету спору даної цивільної справи, а тому не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги.

Апелянтом не наведено доводів в розумінні ст. 292 ЦПК України, що оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо прав та обов'язків Дніпропетровської міської ради.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2013 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова