АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/555/17 Справа № 183/5531/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Дніпро 07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Назаренко Г.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом та враховуючи останні уточнення просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання умовами даного договору. Кредитні кошти надалися відповідачу для придбання житлового будинку. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок №52 на у вул. Набережна с. Піщанка Новомосковський район Дніпропетровська область. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2014 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору у звязку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права, позивач звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. На час звернення з даним позовом у спірні квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, враховуючи наведені обставини позивач просить суд виселити відповідачів з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки /а.с.2-3, 79-80/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 квітня 2007 року стягнуто борг, який станом на 17 липня 2014 року складає 120 352,56 доларів США, а саме: заборгованості за кредитом 45 095,52 доларів США, по процентам за користування кредитом 27 203,04 доларів США, по комісії за користування кредитом 5 195,89 доларів США та пені у сумі 42 858,11 доларів США звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 125,00 кв.м., житловою площею 60,60 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область Новомосковський район с. Піщанка вул. Набережна, буд. № 52 та належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки позивачем з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, із встановленням ціни продажу предмету іпотеки з урахуванням вимог частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено відповідачів з зазначеного житлового будинку. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.99-104/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с.109-114/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № DNN0GK000000047, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 55 150,00 доларів США на придбання житлового будинку та сплати страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (10, 08 % на рік), з кінцевим терміном повернення 19 квітня 2027 включно /а.с.14-16/.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 530, 84 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця.

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 2.2, 3 кредитного договору).

Розділом 4 договору передбачена відповідальність позичальника в разі порушення ним термінів повернення кредитних коштів, встановлених спірним договором.

На забезпечення цього договору 23 квітня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки дому № DNN0GK00000047, згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності жилий будинок загальною площею 125,00 кв.м., житловою площею 60,60 кв.м. за адресою Дніпропетровська область Новомосковський район с. Піщанка вул. Набережна, буд. № 52 /а.с.17-19, 20/.

У порушення умов кредитного договору від 23 квітня 2007 року, відповідач свої зобовязання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 120 352, 56 доларів США, а саме: 45 095, 52 доларів США заборгованість за кредитом, 27 203, 04 доларів США заборгованість по відсоткам, 5 195, 89 доларів США комісія та 42 858, 11 доларів США пеня., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.5-8/.

З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2014 року на адресу ОСОБА_2 банком надіслано вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, з попередженням, що в разі невиконання вимоги в тридцяти денний термін, банк буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки, та запропоновано звільнити житловий будинок. Який є предметом іпотеки /а.с.10/.

Відповідачем дана вимога була отримана 15 червня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.13/. Проте у встановлений у повідомлені час вимоги банка відповідачем виконані не були.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору банк звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виниклої заборгованості та виселення.

З матеріалів справи вбачається, що в житловому будинку, який є предметом іпотеки та розташований за адресою: Дніпропетровська область Новомосковський район с. Піщанка вул. Набережна, буд. № 52 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про склад сімї виданої виконавчим комітетом Піщанської сільської ради від 29 січня 2015 року /а.с.77/.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи рішення, зокрема про виселення, суд першої інстанції правильно зазначив, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, тому не є підставою для відмови в задоволенні даних вимог. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати майно без згоди власника). Разом з тим, зазначив, що вимоги вказаного закону можуть бути застосовні на стадії виконання рішення суду.

Проте, з даними висновками колегія суддів погодитись не може.

Крім того, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Спірне нерухоме житлове майно, на яке просить звернути стягнення банк, підпадає під дію цього закону.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Отже, установивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, відповідно до статті 217 ЦПК України зупиняє стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляє в позові.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, правильно зазначив, що чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права кредитора, проте на порушення вимог статті 217 ЦПК України не вирішив питання про зупинення стягнення на час дії цього Закону.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом. При цьому, не указав розмір початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 35.5 договору іпотеки сторони погодили, що вартість предмету іпотеки складає 285 325 грн.

За таких обставин оскаржуване рішення від 06 вересня 2016 року підлягає зміні в частині встановлення ціни продажу на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та вказати початкову ціну, встановлену договором іпотеки від 23 квітня 2007 року в розмірі 285 325 грн.

Щодо посилань відповідача в своїй апеляційній скарзі, що відсутні будь-які підтвердження отримання ОСОБА_2 кредитних коштів за договором від 23 квітня 2007 року, колегія суддів погодитись не може.

З кредитного договору вбачається, що грошові кошти надавалися для придбання житлового будинку. В той же день, тобто 23 квітня 2007 року, відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область Новомосковський район с. Піщанка вул. Набережна, буд. № 52, який також є предметом іпотеки наданим в забезпечення виконання кредитного договору від 23 квітня 2007 року. Ціна житлового будинку, встановлена договором купівлі-продажу, становить 45 000 доларів США, яка дорівнює розміру наданого банку кредиту (п.7.1 кредитного договору), без врахування страхових платежів в сумі 10 150 доларів США. Враховуючи дані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем були отримані грошові кошти за кредитним договором. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачувалися щомісячні платежі в рахунок виконання умов кредитного договору.

Інші посилання апелянта на порушення норм процесуального права також не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки в силу ст. 308 ЦПК України це не є підставою для скасування по суті правильного рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки та порядку його виконання з врахуванням вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року змінити в частині встановлення ціни продажу на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та вказати початкову ціну, встановлену іпотечним договором № DNN0GK00000047 від 23 квітня 2007 року в розмірі 285 325 грн.

В порядку ст.217 ЦПК України відстрочити виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_8