№ 201/2779/17
провадження 4-с/201/39/2017
УХВАЛА

22 лютого 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1, субєкт оскарження: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, на бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 лютого 2017 року звернувся до суду зі скаргою, субєкт оскарження: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, на бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби та зобовязання вчинити певні дії.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів витікає, що заявник звернувся до суду в порядку та керуючись нормами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року та який набрав чинності 1 вересня 2005 року,також слід зазначити, що він звернувся до суду саме зі скаргою, а не з адміністративною позовною заявою до відповідного суду, як це передбачено нормами КАС України, а спірні правовідносини, як зазначає заявник у своїй скарзі, виникли щодо виконання виконавчого листа, який було видано 29 липня 2002 року апеляційним судом Дніпропетровської області, по справі № 1-4 про конфіскацію майна, яке йому належить на користь держави. Також зазначає, що виконавче провадженні було відкрито та закінчено у 2004 році, але у грудні 2010 року він дізнався, що на його майно з 2003 року накладено арешт та після звернення до начальника вказаного відділу про винесення постанови про зняття арешту з майна, отримав відповідь в якій розяснено його право на звернення до суду, а тому заявник вважає, що бездіяльність останнього порушує його право власності, крім того з викладу обставин, якими обґрунтовано скаргу витікає, що заявник раніше вже звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звільнення майна з-під арешту, однак ухвалою суду від 16 грудня 2013 року його було повернуто, потім звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про звільнення майна з-під арешту, але ухвалою судді від 21 травня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року, відмовлено у відкритті у цій справі, також після звернення до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби ухвалою судді від 28 жовтня 2016 року скаргу залишена без розгляду, а тому в звязку з зазначеним останній подав цю скаргу до суду та просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою та зобовязати орган державної виконавчої служби вчинити певні дії (прийняти постанову про скасування арешту з рухомого та нерухомого майна, що йому належить), однак слід зазначити, що з урахуванням вище викладеного правовідносини між сторонами виникли не під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, який набрав чинності 1 вересня 2005 року та законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 4 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму, також згідно п. 1 ч. 2 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а тому з урахуванням вище зазначеного та відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України цей спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а слід розглядати у порядку передбаченому нормами КАС України.

Згідно до ч. 1 ст. 181 КАС України 1. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз зазначених норми свідчить про те, що до цивільної

юрисдикції відносяться лише спори щодо рішень, дій чи бездіяльності органів виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень, які ухвалені цивільними судами за правилами нового Цивільного процесуального кодексу України, тобто, які ухвалені після 1 вересня 2005 року.

Отже, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів

державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень загальних судів та інших рішень не можуть переглядатися за правилами нового Цивільного процесуального кодексу України. Такі спори відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відносяться до адміністративної юрисдикції.

Також слід зазнати, що не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що вказана скарга підсудна цьому суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вище вказаними рішеннями суду встановлено зазначене так як зазначалося вище заявник звертався до суду позовом про звільнення майна з-під арешту, однак ухвалою суду від 16 грудня 2013 року його було повернуто саме з підстав, що справа не віднесена до цивільної юрисдикції та не підсудна цьому суду, в звязку з тим, що виконавчий лист видано іншим судом, також про вказане було зазначено в ухвалі судді від 21 травня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року, крім того в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року судом було зазначено, що саме бездіяльність державного виконавця позивачем в позовних вимогах не оскаржувалася, оскільки останній прохав суд вирішити питання щодо зняття арешту з майна, а тому враховуючи вищевикладене не може суд прийняти до уваги наполягання заявника, що вказана скарга підсудна цьому суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджено, в звязку з чим відсутні передбачені законом підстави для розгляду справи цим судом в порядку цивільного судочинства.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного прихожу до висновку, що заявнику слід відмовити у відкритті провадження у цивільній справі, оскільки предметом спору є рішення, діє та бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, що ухвалено до набрання чинності ЦПК України і повязано з виконанням судового рішення у кримінальному проваджені та законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб, а тому в даному випадку скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а заявнику слід звернутися до належного суду в порядку передбаченому ст. 181 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122, ст. 383 ЦПК України, ст. 181 КАС України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити у відкритті провадження в справі за скаргою ОСОБА_1, субєкт оскарження: Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, на бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби та зобовязання вчинити певні дії та рекомендувати звернутися з позовом, до належного суду, у порядку передбаченому ст. 181 КАС України.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя