УХВАЛА

іменем україни

1 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 8 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16 тис. грн, зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 5 березня 2028 року.

Згідно з заявою відповідача вказаний кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США, розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 3 433,20 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Банк зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а відповідач своєчасно не виконує взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 10 365,55 доларів США, що еквівалентно 227 834 грн 79 коп. відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 17 липня 2015 року.

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 365,55 доларів США, що еквівалентно 227 834 грн 79 коп. і складається із: 3 421,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 632,45 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 334,18 доларів США - заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 3 472,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,37 доларів США - штраф (фіксована частина), 493,06 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості, наданий представником банку, зроблено не у повній відповідності до умов кредитного договору, відтак немає належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у позові, суд апеляційної інстанції зазначив, що розрахунок заборгованості за кредитним договором проведено у доларах США, при цьому розмір пені вказано 1 долар США за 1 день прострочення, тоді як згідно з п. 8.4 додаткової угоди, мінімальна сума пені за кожен день прострочення заборгованості повинна становити не менше 1 гривні, тобто наданий позивачем розрахунок заборгованості, зроблено не у повній відповідності з умовами кредитного договору та додаткової угоди і вказана помилка в розрахунку заборгованості істотно впливає на розрахунок в цілому, оскільки тривалий час відповідачем погашалась пеня, яка булла невірно обрахована, при цьому іншого розрахунку позивачем не надано.

З такими висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що 5 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмір 16 тис. грн на споживчі цілі, строком до 5 березня 2028 року включно, зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

7 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 5 березня 2008 року, за умовами якої кредитний договір від 5 березня 2008 року було викладено в новій редакції.

Згідно з умовами додаткової угоди від 7 серпня 2008 року до кредитного договору, кредитний договір від 5 березня 2008 року було викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору в новій редакції передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на придбання житла зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів складає 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Станом на 7 серпня 2008 року залишок заборгованості за кредитним договором від 5 березня 2008 року складає 15 930 грн 06 коп., що еквівалентно 3 433,20 доларів США.

Відповідно до п. 5.1 умов додаткової угоди, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, передбаченому п. 8.4 договору за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банк України на дату сплати.

Згідно п. 8.4 умов додаткової угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року становить 10 365,55 доларів США, що еквівалентно 227 834 грн 79 коп. і складається із: 3 421,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 632,45 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 334,18 доларів США - заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 3 472,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,37 доларів США - штраф (фіксована частина), 493,06 доларів США - штраф (процентна складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості, який позивач вважає правильним, та який, на його думку, відповідає умовам договору та вимогам закону.

Таким чином, вимагати від ПАТ КБ «ПриватБанк» іншого розрахунку є порушенням ст. ст. 10, 11 ЦПК України, ч. 4 ст. 129 Конституції України, тому якщо суд не погоджується з наданим розрахунком кредитної заборгованості, то повинен дати йому належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України), а не відмовляти в задоволенні позовних вимог у разі ненадання банком іншого розрахунку.

При цьому, суд не врахував, що наявність боргу за кредитним договором та розрахунок, наданий банком, відповідачем не спростовані, та не надані суду належні та допустимі докази про виконання ним умов указаного кредитного договору, які б відповідно до вимог ст. 599 ЦК України свідчили про припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, зокрема, доводи банку про те, що пеня сплачувалась відповідачем у гривні.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 8 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик