Номер провадження: 22-ц/785/3967/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування відповіді Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та зобовязання Білгород-Дністровську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність,

встановила:

19.04.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовними вимогами до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель державної (комунальної) власності в межах норм безоплатної приватизації, розташованої на території зазначеної міської ради за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, мікрорайон Тіра, в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує інтереси, які охороняються законом.

Також позивач просила зобовязати Білгород-Дністровську міську раду Одеської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель державної (комунальної) власності в межах норм безоплатної приватизації, розташованої на території зазначеної міської ради за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, мікрорайон Тіра та стягнути на користь ОСОБА_3 з Білгород-Дністровської міської ради судові витрати у розмірі 551,21 грн.

Представник відповідача надав до суду заперечення проти позовної заяви, вважав її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки Білгород-Дністровською міською радою Одеської області жодних рішень стосовно ОСОБА_3 не приймалось, а тому не можливо скасувати неіснуюче рішення. Крім того, представник відповідача зазначав, що позивачем до заяви не було додано належних графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтованим розміром. Були подані нечіткі фотознімки всього мікрорайону Тіра. Графічний матеріал необхідно було узгоджувати з Управлінням архітектури та містобудування, щоб бажана земельна ділянка відповідала генеральному плану населеного пункту.

Представник відповідача також зазначав, що в даному випадку Білгород-Дністровська міська рада Одеської області діяла відповідно до норм чинного законодавства, і жодним чином не порушила охоронюваний інтерес громадянина ОСОБА_3 щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2017 року позивачу ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і обгрунтовано встановлено судом, 16 вересня 2015 року позивачка звернулась до Білгород-Дністровської міської ради з заявою на імя Міського голови на отримання адміністративної послуги та просила винести на розгляд сесії міської ради питання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,10 га за адресою: мікрорайон Тіра, до якої позивачкою було додано 5 аркушів документів.

В свою чергу, 02 жовтня 2015 року відповідач надіслав на адресу позивачки відповідь за № 22/18-30/16467, в якій повідомив, що спеціалістом управління комунальної власності міської ради, в присутності ОСОБА_3 було встановлено місце розташування земельної ділянки, яку вона бажає безоплатно приватизувати за рахунок земель комунальної власності територіальної громади м. Білгород-Дністровського, на місцевості.

Однак, ще до цього, а саме 17.09.2015 року, на сесії Білгород-Дністровської міської ради дана земельна ділянка була відведена одному із воїнів АТО. Також, відповідачем було вказано про наявність права у позивачки звернутися з заявою щодо безоплатної приватизації іншої земельної ділянки в межах міста у відповідності до чинного законодавства України.

24 вересня 2015 року позивачка вдруге звернулася до адміністратора ЦНАП з заявою про безоплатне надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Білгород-Дністровський, мкр. Тіра.

Однак, 15.02.2016 року керуючий справами Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_4Д, надіслав на адресу позивачки лист за № 401, яким розяснив їй порядок отримання, обробки та розгляду питання, порушеного в зверненні, а саме, відповідач належним чином проінформував позивачку, що рішення по її питанню приймаються міською радою та про результати такого рішення їй буде додатково повідомлено (а.с.76).

19 лютого 2016 року перший заступник Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_5 надав відповідь, в якій вказав, що зазначена нею земельна ділянка розташована на земельному масиві, який було запроектовано до відведення військовослужбовцям, учасникам АТО та їх сімей. На даний час на вказаній території створено вулиці та надано адреси запроектованим земельним ділянкам. Ознайомитись із рішенням про присвоєння адреси, надання назв вулицям та надання дозволів громадянам учасникам АТО на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачка може на офіційному веб-порталі міста Білгород-Дністровський. Узагальнюючи викладене відповідач повідомив, що розглянути питання по суті заяви позивачки немає можливості (а.с.12).

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_3 вважала, що вищевказане рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області порушує її охоронювані законом права та інтереси як громадянина України. Правові підстави для визнання незаконними та скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області полягають у тому, що орган місцевого самоврядування не мав жодних підстав передбачених законом для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель державної (комунальної) власності в межах норм безоплатної приватизації.

Однак, як було зазначено вище, на звернення ОСОБА_3 Білгород-Дністровська міська рада рішення не виносила, а лише надала лист-відповідь, який не є нормативним чи ненормативним актом органу місцевого самоврядування в розумінні статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», у звязку з чим не може бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта з приводу того, що вона має право на отримання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель державної (комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, є обгрунтованими, оскільки відповідають вимогам, передбаченим ст. 116 ЗК України.

Разом з тим, згідно ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Однак, як було зазначено вище, орган місцевого самоврядування, яким в даному випадку є

Білгород-Дністровська міська рада, ніякого рішення стосовно надання або відмови в наданні позивачу земельної ділянки не приймала, а тому визнання недійсним і скасування рішення, якого не існує, діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Що стосується іншої заявленої вимоги ОСОБА_3 - про зобовязання Білгород-Дністровської міської ради Одеської області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні вказаних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.12 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядження землями територіальної громади, у тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, є виключною компетенцією сільських, селищних та міських рад.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на пленарному засіданні сесії, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Разом з тим, звертаючись до суду з вимогою про зобовязання відповідача видати Акт рішення про надання вказаного дозволу, яке розглядається та приймається на пленарному засіданні сесії, позивачка просить суд застосувати судовий захист шляхом втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, а саме видати рішення без дотримання встановленого порядку його прийняття та без врахування спільної думки депутатів міської ради.

З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що не може бути задоволена судом вимога позивачки стосовно зобовязання Білгород-Дністровської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Крім того, враховуючи, що суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України дійшов правильного висновку про те, що судові витрати в розмірі 551,20 грн., які понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Аналогічним чином не підлягають стягненню з відповідача на користь апелянта судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 607,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2