АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 670/618/16-ц
Провадження № 22-ц/792/267/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів Костенка А.М., П'єнти І.В.,

секретар Лапко Ю.В.,

з участю представника позивача, апелянта, відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Віньковецької районної державної адміністрації як органу опіки і піклування в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2016 року Віньковецька районна державна адміністрація, звертаючись до суду як орган опіки та піклування до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, зазначало, що відповідачка є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_1 Остання навчається у Дунаєвецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів, та з двох років проживає у АДРЕСА_1, разом із дідусем ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_6, які нею опікуються та виховують. Батько ОСОБА_1 помер, а відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дочки ОСОБА_1, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям, не виявляє інтересу до її життя. 04.04.2016 року ОСОБА_2 подала до служби у справах дітей Віньковецької РДА заяву про те, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Висновком органу опіки та піклування від 16.06.2016 року визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо ОСОБА_3 Тому орган опіки та піклування просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та стягнути з неї аліменти на утримання ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на користь органу опіки та піклування.

Рішенням Віньковецького районного суду від 12 грудня 2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам та порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд помилково не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що мати не була присутня під час розгляду спірного питання через неналежне повідомлення, але фактично ОСОБА_2 проігнорувала це засідання. Не враховано, що відповідачка неодноразово висловлювала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо ОСОБА_1 і змінила свою думку лише зрозумівши, що позбавлення батьківських прав пов'язане зі стягненням аліментів. Не враховано, що ОСОБА_2 здорова, працездатна, крім доньки ОСОБА_1 та сина ОСОБА_8 інших дітей не має, ні за ким не доглядає і нікого не утримує, матеріально забезпечена, проте більш як 13 років ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків без жодних причин, не приймала ніякої участі у її житті.

В засіданні апеляційного суду апелянт, представник органу опіки та піклування підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько дитини, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_1 з дворічного віку зареєстрована та проживає разом із дідусем ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_6 у АДРЕСА_1, які нею опікуються та виховують. З 2008 року ОСОБА_1 навчається у Дунаєвецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів, за місцем свого проживанняю

Відповідач ОСОБА_2 протягом 2006-2010 років перебувала на заробітках у Російській Федерації.

З 2010 року ОСОБА_2 проживає та зареєстрована в належному їй житловому будинку по АДРЕСА_2.

Попри деяку участь в утриманні доньки, відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків щодо її виховання, не піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її життя.

Висновком Віньковецької РДА як органу опіки та піклування від 16.06.2016 року визнано за доцільне позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не ухиляється від обов'язків по вихованню дитини, тому підстави позбавлення батьківських прав щодо її доньки і стягнення аліментів відсутні, при цьому труднощі у спілкуванні між матір'ю та донькою зумовлені в деякій мірі неприязними стосунками між відповідачкою та її батьком.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Обов'язки батьків щодо дитини визначено статтею 150 СК України, за якою вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Суд першої інстанції не врахував, що за змістом ст.ст. 150, 164 СК України участь в утриманні дитини є лише одним із дуже багатьох факторів, що в сукупності свідчать про належне виконання особою своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Так, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (пункти 15, 16, 18 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В суді апеляційної інстанції неповнолітня ОСОБА_1 ствердила, що матір фактично є для неї чужою людиною, не проявляє жодної турботи, любові, зацікавленості у її житті. З часу ініціювання цього позову вона поводиться агресивно, вчиняє скандали, до того виявляла до неї повну байдужість.

Відповідач підтвердила , що вона фактично не займалася вихованням доньки ОСОБА_1 з 2-річного віку, між ними нема порозуміння, стосунки неприязні та напружені, при цьому приймала участь в утриманні доньки шляхом придбання деякого одягу, продуктів харчування.

Судом не встановлено об'єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідачки про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, її медичний догляд та лікування, спілкування з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; інтерес до її внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо.

Наведене підтверджує винну поведінку ОСОБА_2 в ухиленні від виховання своєї доньки, у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками і спростовує висновок суду першої інстанції про належне виконання нею батьківських обов'язків.

Неприязні відносини між ОСОБА_2 та її батьком не виключають можливість відповідачки дбати та піклуватися про свою дитину, а відтак, не виключають винну поведінку матері.

Разом з тим, намагання відповідачки піклуватися про доньку у спосіб, доступний і зрозумілий їй, - шляхом придбання деяких речей та харчів, вказує на бажання зберегти зв'язки з дитиною.

Тому дійсно, передчасним було б рішення про позбавлення її батьківських прав щодо ОСОБА_1 як крайнього заходу впливу.

Згідно з ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України (зокрема, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Оскільки відповідач допустила свідоме нехтування своїми обов'язками щодо виховання доньки, ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, при відсутності інших способів впливу на неї для зміни ставлення щодо виховання доньки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відібрання неповнолітньої ОСОБА_1 від матері без позбавлення батьківських прав відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України з передачею неповнолітньої органу опіки та піклування - Віньковецькій районній державній адміністрації.

В зв'язку з цим підлягає задоволенню вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь Віньковецької районної державної адміністрації як органу опіки і піклування на утримання ОСОБА_1 аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2016 року і до її повноліття.

Відтак оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Відібрати неповнолітню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Неповнолітню ОСОБА_1 передати Віньковецькій районній державній адміністрації як органу опіки і піклування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Віньковецької районної державної адміністрації як органу опіки і піклування на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2016 року і до повноліття дитини.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

____________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Волкова О.М.. Провадження № 22-ц/792/267/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія - 50