печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1101/1107/71/432 від 15.11.2007 в розмірі 4542948,1 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки , а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 86,50 кв.м, житловою площею 46,10кв.м. шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане майно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 15.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонастпником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1101/1107/71/432, на виконання умов якого останньому було видано кредитні кошти у вигляді кредиту на суму 290000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, 15.11.2007 між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №101/1107/71/432 від 15.11.2007 року. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором №1101/1107/71/432 у останнього утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує. За наведених обставин ПАТ «Дельта Банк» просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.

За вказаних обставин, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що відповідач на сьогоднішній день сумлінно виконує всі свої зобов'язання за кредитним договором №1101/1107/71/432 та вчасно здійснює всі кредитні платежі. Одночасно зауважив, що на даний час позичальником погашено кредитну заборгованість з випередженням затвердженого графіку за тілом кредиту. Крім того, представник відповідача наголосив на тому, що ПАТ «Дельта Банк» не довів своє право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 у належний спосіб.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Як встановлено судом, 15.11.2007 між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», який надалі був викуплений ВАТ «Сведбанк», права вимоги якого згодом перейшли до АТ «Дельта Банк», був укладений Кредитний договір №1101/1107/71/432. (а.с.9-14)

Відповідно до умов Кредитного договору від 15.11.2007 відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 290000,00 доларів США для придбання житлової нерухомості, а він, в свою чергу, зобов'язався їх повернути до 14 листопада 2027 року на умовах даного договору зі сплатою процентів та за відповідним графіком, що є додатком до Договору. (а.с.15)

Згідно з п. 1.3. Договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2. цього Договору.

У забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, 15.11.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, також було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубенко О.В. за реєстровим номером 2342.(а.с.19-20)

Відповідно до умов Іпотечного договору Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №101/1107/71/432 від 15.11.2007.(а.с.29-35)

Вказані обставини стронами не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору

Відповідно до п. 3.10 Кредитного договору від 15.11.2007 року вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком Позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначених в реквізитах Договору.

Пунктом 11 Іпотечного договору від 15.11.2007 року встановлено, що при порушенні кредитних зобов'язань, перелічених в 1 абз. п 11 Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання та зобов'язань, передбаченим цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту Договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням зв'язку при відправленні Іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов'язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, станом на 28.07.2015 року у відповідача наявна заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 4542948 грн. 10 коп. (а.с.28)

Проте, в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачеві письмової вимоги про усунення порушення кредитних зобов'язань ні за адресою його постійної реєстрації, ні за місцем проживання його представника, ні за місцем знаходження предмету іпотеки, на яке Банк просить звернути стягнення.

Таким чином, зі сторони Банку порушено зобов'язання по Кредитному договору, забезпеченого Іпотечним договором від 15.11.2007. Оскільки, Банк проігнорував п. 3.10 Кредитного договору, п. 11 Іпотечного договору та не надіслав відповідачеві письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов'язань.

Також, судом встановлено, що на протязі тривалого часу відповідач належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за вказаним Кредитним договором та своєчасно здійснював усі кредитні платежі з випередженням встановленого графіку погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення даного позову до суду в серпні 2015 року та на час слухання справи в суді позичальник не ухилявся від сплати кредитних платежів. Навпаки, 15.10.2015 відповідач погасив всю заборгованість за Кредитним договором №1101/1107/71/432, що підтверджується платіжною квитанцією №62936712 від 15.10.2015 на суму 735869,47 грн. та здійснив дострокове погашення частини кредиту, що підтверджується платіжними квитанціями №65120804 від 18.11.2015, №66493279 від 09.12.2015, №148890 від 05.01.2016, №4658145 від 09.02.2016, тим самим увійшовши у графік погашення кредиту з випередженням за тілом кредиту. (а.с.201-207)

Таким чином, зобов'язання за даним кредитним договором позичальником були виконані в повному обсязі.

З матеріалів справи також вбачається, що на сьогоднішній день відповідач продовжує належним чином виконувати всі зобов'язання за даним кредитним договором та щомісячно здійснювати обов'язкові кредитні платежі, що підтверджується наданими платіжними квитанціями за 2015-2017 р.р. та довідками про розрахунок заборгованості станом на 20.10.2015 та на 16.06.2016.

Крім того, позичальник продовжує періодично здійснювати платежі з дострокового погашення кредиту, що підтверджується платіжними квитанціями № 9828817 від 10.06.2016 на суму 128761,52 грн., №10844736 від 07.07.2016 на суму 427281,51 грн., №11778128 від 02.08.2016 на суму 285109,92 грн., №13823357 від 07.10.2016 на суму 129444,65 грн. і т.д.

Належне виконання умов кредитного договору зі сторони відповідача також підтверджується Договором добровільного страхування майна №11/1168643/1006/16, що передано в іпотеку, від 14.09.2016.

Крім того, з наданого представником відповідача розрахунку за кредитним договором №101/1107/71/432 від 15.11.2007 станом на 21.03.2017 вбачається, що прострочена заборгованість по тілу кредиту та відсоткам відсутня.

Натомість, сплачені Банку кошти значно перевищують обсяг зобов'язань за договором. Так, станом на 21.03.2017 залишок по тілу кредиту становить 133247,75 доларів США. Дана обставина підтверджується наданими платіжними документами.

Судом також встановлено, що позичальником погашено кредитну заборгованість з випередженням затвердженого графіку за тілом кредиту до кінця 2018 року.

Виходячи з встановлених судом обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем було повністю погашено заявлену банком прострочену заборгованість за кредитом і відсотків, а тому зобов'язання за вказаним вище кредитним договором станом на 14.04.2017 відповідачем виконані в повному обсязі, а відтак позов задоволенню не підлягає.

По суті позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказане викладене у правових позиціях Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі 6-1851цс15, від 21.09.2016 у справі 6-1685цс16 та від 28.09.2016 у справі 6-1243цс16.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тобто, набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки у разі наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, матеріали справи не містять згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись 1, 33, 35, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 16, 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 6, 10-11, ст.ст.57-60, ст.61, ст.88, ст.169, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, ст.223, ст.ст.292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко