Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі Філії «Рівненський райавтодор», Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про забезпечення благоустроєним жилим приміщенням у вигляді окремої квартири, відшкодування майнової шкоди та стягнення моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали і пояснили суду, що на час смерті чоловіка позивача ОСОБА_1-ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 не перебувала на черзі, на отримання квартири. Смерть її чоловіка не повязана з виробництвом, помер він в неробочий час від чадного газу, знаходячись в стані алкогольного спяніння. Вважають позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, заявленими з пропуском строків позовної давності. Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві і пояснила суду, що завдана їй майнова шкода в розмірі 1 840 592,00 гривень заключається в тому, що після смерті її чоловіка, на протязі 20 років вона позбавлена житла, якого їй відповідач не надав. Моральна шкода, яку вона оцінює в 5 000 000,00 гривень заключається в тому, що в звязку з ненаданням відповідачем їй житла, вона вимушена знімати квартиру разом з своїми дітьми, і в тому, що вона хворіє. Просить суд зобовязати відповідача забезпечити її разом з дітьми благоустроєним жилим приміщенням в м. Рівне, у вигляді окремої квартири, жилою площею не менше ніж 40,95 квадратних метрів, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Стягнути з відповідача на її користь 1 840 592,00 гривень майнової шкоди та 5 000 000,00 гривень моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

Судом встановлено, що позивач з померлим ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з 31 липня 1992 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії 11-ГЮ №259013, від 04 листопада 1992 року.

Судом також встановлено, що померлий ОСОБА_5 працював у відповідача водієм, і відповідно до Акта судово-медичного дослідження № 196 від 04 квітня 1996 року трупа ОСОБА_5 та висновку експерта № 2 від 16 січня 2017 року, смерть ОСОБА_5 настала в проміжок часу від 01 години до 05 години 03 квітня 1996 року в результаті гострого отруєння чадним газом. В крові трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,2 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного спяніння. Труп ОСОБА_5 виявили в боксі гаража.

Судово-медичний експерт ОСОБА_6, в судовому засіданні, підтвердив висновок експертизи.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні, пояснив суду, що ОСОБА_5 помер в автомобілі, який знаходився в боксі гаража відповідача, в неробочий нічний час, а виявили його труп в 11 годин робочого дня, про що повідомили в міліцію.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 грудня 2012 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог про визнання незаконними акта спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком ОСОБА_5 і акта про нещасний випадок, неповязаний з виробництвом форми НВП та спонукання про проведення спеціального розслідування і складання акта про нещасний випадок на виробництві форми Н-1.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2013 року, вище зазначене рішення, залишено без змін, з описово-мотивувальної частини якої слідує, що ОСОБА_5 був виявлений мертвим у службовому автомобілі ВАЗ-21099, у боксі № 1 гаража Рівненського райДРБУ. Згідно акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, складеного територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Рівненській області, смерть ОСОБА_5 наступила в позаурочний час, в стані алкогольного спяніння, внаслідок отруєння чадним газом.

Відповідно до дослідженого в судовому засіданні /ксерокопії/ запису № 44 у Книзі обліку громадян, яких взято на чергу для одержання житлової площі відповідача, померлий ОСОБА_5 одноособово обліковувався на квартирній черзі у відповідача з 25 серпня 1993 року, знятий з обліку в звязку зі смертю в 1996 році. Запис щодо перебування на вище зазначеній черзі позивача ОСОБА_1 спільно з померлим ОСОБА_5 відсутній.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2017 року, яке на даний час не набрало законної сили, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у визнані її права подальшого перебування на обліку потребуючих поліпшення житлових умов у відповідача.

Відповідно до ст. 37 ЖК України облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян здійснюється за місцем їх роботи, тобто квартирний облік являється першою обовязковою стадією забезпечення житлом.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЖК України у випадку смерті громадянина, перебувавшого на обліку потребуючого поліпшення житлових умов, за членами його сімї зберігається право подальшого перебування на обліку, тобто і вимогою ч. 3 ст. 40 ЖК України для отримання житла є обовязкове перебування на квартирному обліку.

Позивач ОСОБА_1 не перебувала на квартирному обліку у відповідача ні під час роботи у відповідача померлого ОСОБА_5, ні після смерті ОСОБА_5, і крім того смерть ОСОБА_5 не повязана з виробництвом і двоє дітей з якими проживає позивач ОСОБА_1 не померлого ОСОБА_5 діти, а як слідує з позовної заяви ОСОБА_7, які народилися після смерті ОСОБА_5В в 1999 і в 2002 році, а тому вимоги позивача до відповідача про забезпечення її благоустроєним жилим приміщенням в м. Рівне у вигляді окремої квартири не менш ніж 40,95 квадратних метрів, також в звязку з тим, що у неї різностатеві діти, які не були і не могли бути членами сімї померлого ОСОБА_5, є безпідставними.

Що стосується відшкодування майнової та стягнення моральної шкоди, то шкода у цивільному праві розуміється як знищення або зменшення особистого чи суспільного блага. Законодавство України розрізняє майнову і моральну /немайнову/ шкоду.

Майнова шкода-зменшення майнової сфери особи /учасника правовідносин, потерпілого/ внаслідок пошкодження чи знищення її майна або внаслідок порушення її особистих немайнових прав-прав інтелектуальної власності.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З вище викладеного слідує, що ніякої майнової та моральної шкоди відповідач позивачу не завдав тому-що ніякого майна позивача-відповідач не пошкодив і не знищив, ніяких неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, які б завдали втрат немайнового характеру позивачу, відповідач не вчиняв, і позивачем не надано суду жодного доказу проте, що вона хворіє і в звязку з чим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того представники відповідача під час розгляду справи, в судовому засіданні, заявляли, що відповідачем пропущено трирічний строк позовної давності протягом якого вона мала змогу звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, але заяву про застосування строків позовної давності, як того вимагає ч. 3 ст. 267 ЦК України, не зробили, а тому відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 за пропуском строку позовної давності неможливо.

За вище викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, а тому до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,214,215,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі Філії «Рівненський райавтодор», Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про забезпечення благоустроєним жилим приміщенням у вигляді окремої квартири, відшкодування майнової шкоди та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8