Справа № 191/3675/16-ц
Провадження № 2/191/266/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
15.02.2017 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря Каліневич Ж.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.
«Максимальный репост мошенник в Синельникове
На сегодняшний день, случаи обвинения работников предприятий в хищении растут в геометрической прогрессии. Это обусловлено тем, что недобропорядочных предпринимателей, начальников, желающих наживиться на простих работниках, становиться все больше и больше. В эту ситуацию может попать абсолютно любой человек. Так отработав некоторое время на не без известного в г. Синельниково ОСОБА_3 в место заработной платы был обвинен в краже !!!
Всех тех., у кого была такая же ситуація, прошу окликнуться. Уверен я не один, пишите в л.с.»
Вищезазначені матеріали розміщені в мережі інтернет доведені до
Відомості викладені в матеріалі, на думку позивача є недостовірними, негативними та неправдивими, при цьому ганьблять та принижують його честь та гідність, й спричиняють значну шкоду його репутації як людини та як фізичної особи-підприємця, тобто діловій репутації.
Відповідач ОСОБА_2 у трудових відносинах з позивачем ніколи не перебував, тому у нього не виникало обов'язку виконувати якусь роботу, а у позивача відповідно не виникало обов'язку сплачувати йому заробітну плату, а відтак зазначена інформація є наклепом.
Вже понад 20 років позивач займається приватним підприємництвом у м. Синельникове, де його знає дуже багато мешканців, жодного разу до того як була опублікована дана стаття він не чув у свій бік будь-яких обвинувачень у недобропорядності, а тим більше у шахрайстві.
Окрім того, позивач є засновником ТРК «Регіон», яка має дуже широку аудиторію серед жителів м. Синельникове, району та області і цією репутацією дуже дорожить, а після публікації даної статті, в очах жителів міста він почав виглядати так, як його описав у статті відповідач ОСОБА_2, що вимушує його виправдовуватись перед людьми та доводити, що це неправда.
У даній статті відповідачем ОСОБА_2 викладаються конкретні недостовірні факти, які не є простим вираженням суб'єктивної думки автора.
Поширенням даної недостовірної інформації відповідач ОСОБА_2 принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача і це спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінюю у 50 000 гривень.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, до суду повернуті поштові конверти з відміткою «За спливом строку зберігання».
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є користувачем Facebook та інших сайтів в мережі Інтернет. Знайомий з ОСОБА_2 на протязі шести місяців. Йому відому, що ОСОБА_2 виклав публікацію «их должны знать в лицо» відносно ОСОБА_1 У позивача з ОСОБА_2 ніяких відносин не було. З розмови з ОСОБА_2 йому стало відомо, що останній здійснив публікацію в Інтернеті.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в Інтернеті здійснено публікацію ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1, а саме що останній обманює ОСОБА_2 з приводу грошей. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не знаходяться у трудових відносинах.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, заслухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов такого висновку.
«Максимальный репост мошенник в Синельникове
На сегодняшний день, случаи обвинения работников предприятий в хищении растут в геометрической прогрессии. Это обусловлено тем, что недобропорядочных предпринимателей, начальников, желающих наживиться на простих работниках, становиться все больше и больше. В эту ситуацию может попать абсолютно любой человек. Так отработав некоторое время на не без известного в г. Синельниково ОСОБА_3 в место заработной платы был обвинен в краже !!!
Всех тех, у кого была такая же ситуація, прошу окликнуться. Уверен я не один, пишите в л.с.»
Вищезазначені матеріали розміщені в мережі інтернет доведені до
широкого кола осіб».
Позивач вважає, що зазначену інформацію виклав саме ОСОБА_2 та вона є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, що було підставою для звернення його до суду.
Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу, думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно роз'яснень, наданих у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.
У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно роз'яснень, наданих у п.18 вищевказаної Постанови, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Суд не знаходить доказів у справі на підтвердження того, що відповідач у справі є автором відповідного інформаційного матеріалу чи власником зазначеного вище веб-сайту або має будь-яке відношення до розміщення на ньому інформації «Кидалы. Страна должна знать своїх «героев» в лицо», а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України клопотання щодо заміни відповідача належним відповідачем (або залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача), призначення експертизи, позивачем та його представником не заявлялись.
Експертного висновку, як офіційного письмового доказу змісту веб-сторінки, який містить інформацію про дату та час фіксації, а також інформацію про доменну назву, якою адресується веб-сайт, (доступність такого веб-сайта для публічного використання в мережі Інтернет; дати та часу реєстрації доменної назви, дати та часу внесення останніх змін відносно доменної назви; дати та часу закінчення строку реєстрації доменної назви; відомості про реєстратора доменної назви; ІР-адрес, якому відповідає доменна назва, адреса фактичного місцезнаходження власника хостинга та ін.), який би підтверджував, що автором відповідного інформаційного матеріалу чи власником зазначеного вище веб-сайту є саме ОСОБА_2, суду надано не було.
Суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.
Посилання позивача на долучені фото, на яких, як на думку позивача, зображений саме відповідач ОСОБА_2В не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Позивачем в судовому засіданні не доведено, що саме відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: м Синельникове, АДРЕСА_1, є автором відповідного інформаційного матеріалу.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ті обставини, що розповсюдження інформації, зазначеної на вищевказаному веб-сайті, було здійснено саме відповідачем, позивачем не доведено, тому суд вважає, що посилання позивача на дані обставини є нічим іншим як його припущеннями.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Крім того, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідний характер та повязані з встановленням факту порушення прав позивача незаконними діями відповідача, і під час судового розгляду справи не доведено факт неправомірного поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача, або порушення інших прав, вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,57,60, 88,169,212-215 ЦПК України, ст. 27 Конституції України, ст.ст. 200, 277, 299 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_6