Справа № 463/5441/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1854/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і ОСОБА_2

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, представника ОСОБА_5-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Приватного підприємства "ОСОБА_7Ш.", треті особи: Філія №14 Приватного підприємства "ОСОБА_7Ш.", Франківський відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та протоколу прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 16 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що в договорі іпотеки відсутнє чітко сформоване положення про право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 17 травня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-996/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра».

02 серпня 2012 року державним виконавцем описано та арештовано майно, що є предметом іпотеки, яке належить ОСОБА_3, а саме однокімнатну квартиру за адресою м. Львів, вул. Єфремова, 23/8.

Іпотекодержателем даного майна є ПАТ "Надра", оскільки дана квартира була передана в іпотеку ПАТ "КБ "Надра" для забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх забовязань за кредитним договором, заборгованість за яким стягувалась на підставі виконавчого листа № 2-996/10.

Іншого майна боржника, на яке можна була звернути стягнення в ході зазначеного виконавчого провадження виявлено не було.

Згідно з п. 5.3. Договору іпотеки від 12.02.2008 року, укладеного між ПАТ "Надра" і ОСОБА_3 звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається зокрема на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку"; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку".

В процесі організації проведення прилюдних торгів 19.09.2013 року організатор торгів опублікував оголошення про проведення прилюдних торгів в двох місцевих засобах інформації газеті "За вільну Україну" № 36 (467) за 19.09.2013 року і газеті "Львівська пошта" № 132 (1427) за 19.09.2013 року. Вказані оголошення містили інформацію про предмет торгів, його початкову ціну, розмір гарантійного внеску, організатора, час та місце проведення торгів, відомості про порядок ознайомлення з майном, телефон для отримання додаткової інформації.

Також встановлено, що листом № 422Б від 18.09.2013 року організатор торгів письмово повідомив стягувача та боржника про проведення 04.10.2013 року прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки. Вказане повідомлення направлено сторонам рекомендованим поштовим відправленням.

Так само організатором торгів було розміщено інформаційне повідомлення про проведення торгів із зазначенням всіх необхідних реквізитів на відповідному веб-сайті.

У звязку з відсутністю покупців прилюдні торги з продажу спірного майна 04.10.2013 року не відбулись, у звязку з чим, після оцінки даного майна, були призначені повторні торги.

На виконання приписів ч.ч. 3, 5 ст. 43 Закону України "Про іпотеку" організатор торгів 15.10.2014 року опублікував оголошення про проведення прилюдних торгів в двох місцевих засобах інформації газеті "Високий замок" № 154 (5022) за 15.10.2013р. і газеті "Львівська пошта" № 113 (1438) за 15.10.2013 р. Вказані оголошення містили інформацію про предмет торгів, його початкову ціну, розмір гарантійного внеску, організатора, час та місце проведення торгів, відомості про порядок ознайомлення з майном, телефон для отримання додаткової інформації.

Листом № 422Б2 від 15.10.2013 року організатор торгів письмово повідомив стягувача та боржника про проведення 30.10.2013 року прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки, направивши відповідного листа рекомендованим поштовим відправленням.

Крім того, організатором торгів було розміщено інформаційне повідомлення про проведення торгів із зазначенням всіх необхідних реквізитів на відповідному веб-сайті.

30 жовтня 2016 року ПП "ОСОБА_7Ш." проведено повторні прилюдні торги з реалізації зазначеної вище квартири. Стартова (початкова) ціна квартири на цих торгах становила 130 598 грн. 25 коп.

Переможцем вказаних торгів визнано єдиного учасника прилюдних торгів ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та протоколу прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, суд виходив з тих обставин, що реалізація предмета іпотеки відбулась з дотриманням порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку".

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно з приписами ч.1 ст.36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Своєю чергою, згідно з приписами ч. 1 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті Закону, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів.

Відповідно до рішення Верховного Суду України від 02.03.2016 року /т.2 а.с.237-240 зв./ зазначено, що норми Закону України "Про виконавче провадження" дозволяють державному виконавцеві передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішення судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов"язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку".

Покликання апелянта на те, що продаж предмета іпотеки за початковою ціною на прилюдних торгах, в яких брав участь один учасник є незаконним, колегія суддів вважає такі є безпідставними, поскільки суперечать Правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 02.03.2016 року, згідно з яким Верховний Суд України зазначив, що до даних спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст.45 Закону України "Про іпотеку", зокрема у разі наявності договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що згідно п.5.3. договору іпотеки від 12.02.2008 року укладеного між ПАТ "Надра" і ОСОБА_3, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання у порядку встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, Законом України "Про іпотеку", в редакції чинній, як на час укладення іпотечного від 12.02.2008 року, так і на день розгляду справи, встановлено, що відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Поскільки договір іпотеки від 12.02.2008 року укладеного між ПАТ "Надра" і ОСОБА_3 містить застереження про домовленість сторін про задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб, визначений ст.ст.37,38 Закону України "Про іпотеку" і таке застереження згідно з прямою вказівкою Закону прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому колегія суддів вважає, що покликання представника позивача на те, що чинна на час укладення іпотечного договору від 12.02.2008 року редакція Закону України "Про іпотеку" не прирівнювала відповідне застереження в іпотечному договорі до договору про задоволення вимог іпотекодержателя є безпідставними.

А отже, суд першої інстанції встановив факт наявності відповідного застереження в іпотечному договорі від 12.02.2008 року, з врахуванням Правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 02.03.2016 року обгрунтовано встановив, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст.45 Закону України "Про іпотеку", а відтак- придбання ОСОБА_5 предмета іпотеки на прилюдних торгах як одним учасником і за початковою ціною грунтується на вимогах Закону і не може бути підставою для визнання торгів недійсними.

При цьому, суд першої інстанції врахував також Правові висновки Верховного Суду України, викладених у Постановах від 18.11.2015 року у справі № 6-28цс15; від 16.02.2016 року у справі № 6-323цс16; від 30.03.2016 року у справі № 6-3004цс15: від 27.04.2016 року у справі № 6-103цс16; від 27.04.2016 року у справі №6-54цс16; від 13.06.2016 року у справі № 6-315цс16, в яких Верховний Суд України виклав правовий висновок, згідно з яким норми Закону України "Про виконавче провадження" дозволяють державному виконавцеві передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішення судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов"язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку".

Таким чином у своїх Постановах, прийнятих після перегляду даної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно з яким відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису чи договору про задоволення вимог іпотекодержателя не позбавляє права державного виконавця передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іоптекодержателя заборгованості у разі дотримання визначених умов.

Окрім цього, Верховний Суд України і надалі дотримується вищевказаного Правового висновку і зокрема у Постанові від 28.09.2016 року у справі № 165/810/13-ц, де Верховний Суд

України зазначив, що норми Закону України "Про іпотеку" допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. При цьому, єдиними умовами такого звернення стягнення є лише: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку". Такий же висновок Верховного Суду України міститься у Постанові від 12.10.2016 року у справі № 757/9541/14-ц.

А отже, покликання позивача по справі, що рішення суду першої інстанції суперечить висновкам Верховного Суду України від 02.03.2016 року зробленому по даній справі, колегія суддів вважає є безпідставними.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, що реалізація предмета іпотеки відбулась з дотриманням порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку", а тому покликання позивача по справі-Шмігіровського В.В. про те, що під час проведення прилюдних торгів було порушено процедуру їх проведення, то такі покликання є необгрунтованими.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні його апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_2