Провадження № 2/761/1883/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 29 травня 2015 року працював на посаді керівника напрямку ТОВ "Саєр Україна плюс". Наприкінці лютого 2016 року його було переведено на посаду керівника напрямку ТОВ "Саєр-Україна". 15 липня 2016 року, в зв'язку з невиконанням ТОВ "Саєр-Україна" законодавства про працю, а саме невиплатою заробітної плати, подав заяву про звільнення з займаної посади за ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України. Але його не було ознайомлено з наказом про звільнення, не було видано трудову книжку та не виплачено всі належні суми при звільненні. Неофіційне керівництво ТОВ "Саєр Україна плюс" та ТОВ "Саєр Україна" здійснює ОСОБА_2. В двадцятих числах липня місяця 2016 року, ОСОБА_2 написав заяву до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві в якій безпідставно звинуватив його в крадіжці 55606,00 грн. ОСОБА_2 розповсюджував неправдиву інформацію колишнім колегам по роботі, контрагентам (покупцям, продавцями), з якими йому приходилося спілкуватися, що він "аморальна", "безвідповідальна" людина та вкрав у нього гроші. 01 серпня 2016 року позивач надав пояснення оперуповноваженому ОСОБА_3 з приводу фактів викладених в заяві ОСОБА_2 10 серпня 2016 року, подав заяву до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, в якій просив повідомити про прийняте рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 21 вересня 2016 року, будучи в Голосіївському УП ГУНП в м. Києві, позивач отримав копію відповіді про розгляд звернення №Г-3261/125/47/04-2016, в якій вказано: "На даний час в зібраних матеріалах відсутні будь-які дані, які вказують на наявні ознаки кримінального правопорушення". Тому вважає, що заява ОСОБА_2 щодо викрадення в нього 55606,00 грн. є безпідставною, необґрунтованою, наклепницькою та такою, що порочить його ім'я, зазначивши, що йому довелося пережити емоційні страждання, які спричинили моральну шкоду.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмові заперечення на позовну заяву до суду не надходили.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено зі слів позивача, що позивач працював в ТОВ "Саєр-Україна" на посаді керівника напрямку, при звільненні із займаної посади його не було ознайомлено з наказом про звільнення, не було видано трудову книжку та не виплачено всі належні суми при звільненні.

Як стверджував позивач, керівником ТОВ "Саєр-Україна" є ОСОБА_2, який звинуватив його в крадіжці 55606,00 грн. та подав заяву до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві.

10.08.2016 року позивач звернувся до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві із заявою про надання інформації про прийняте рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 щодо крадіжки 55606,00 грн. (а.с. 8).

Відповідно листа Голосіївського УП ГУНП в м. Києві від 09.09.2016 року на даний час в зібраних матеріалах відсутні будь-які дані, які вказують на наявні ознаки кримінального правопорушення (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що йому завдана моральна шкода та те, що вона завдана саме у зв`язку з обвинуваченням його в крадіжці грошових коштів, відсутні будь-які докази розповсюдження неправдивої інформації зі сторони відповідача, також беручи до уваги, те, що позивач не звертався з вимогою про визнання інформації недостовірною, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57, 58, 60, 61, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 383, 387 ЦПК України; ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України; п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя