Справа № 212/1917/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Ваврушак Н.М.,

з участю секретаря Плотнікової Т. Б., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "ЄВРАЗ ОСОБА_4" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацював у відповідача - шахті "Центральна" з 06.10.1959 року по 22.09.1962 року підземним бурильником шпурів, потім був призваний до лав армії, а з 25.01.1966 року по 31.03.1983 року продовжив працювати на ш. "Южна" ПрАТ "Євраз ОСОБА_4", підземним бурильником шпурів. 31.03.1983 року був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Висновком МСЕК йому первинно та безстроково 07.12.1994 року було встановлено 25% втрати професійної працездатності - по двухсторонньому кохлеарному невриті. Зазначає, що встановлення йому втрати працездатності на безстроковий термін, свідчить лише про те, що стан його здоров`я вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися. Від профзахворювання змінився його звичний спосіб життя, маючи проблеми зі слухом, йому потрібно по декілька раз перепрошувати людей, він не міг працевлаштуватися на роботу, оскільки його ніде не брали. В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - ПрАТ «Євраз ОСОБА_4» на його користь 640 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

У судовому засіданні представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, при цьому послався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначив, що в звязку з отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності в розмірі 25% на безстроковий термін, довіритель зазнає моральних страждань. Просить стягнути з ПрАТ «Євраз ОСОБА_4» моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в розмірі 640 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Представник відповідача ПрАТ «Євраз ОСОБА_4» позов не визнала. Зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день.

Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

ОСОБА_4 встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя ОСОБА_3, який пропрацював в період з 06.10.1959р. по 22.09.1962р., та з 25.01.1966р. по 31.03.1983р. на посаді: підземним бурильником шпурів. 31.03.1983 року був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.5-6).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.1994р., комісією в складі представників керівництва ПрАТ «Євраз ОСОБА_4», в Акті вказано обставини, при яких ОСОБА_3 отримав професійне захворювання, а саме: двухсторонній кохлеарний неврит 2 ст..

В пункті 9 Акту зазначено, що профзахворювання виникло при обставинах: - до 1977 року перфоратори не мали засобів шумоподавлення, шум був на рівні 120-122дБА, після 1977 року шум був 112-114дБА, шумоподавляющі засоби "Беруши" не відповідали вимогам ГОСТ.

Відповідно до п. 13 Акту причиною профзахворювання є довготривала робота в умовах перевищеного рівня шуму.

Винною особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці, встановлено начальника шахти (а.с.7-8).

Відповідно до висновку МСЕК позивачу первинно та безстроково 07.12.1994р. було встановлено 25% втрати професійної працездатності - по духсторонньому кохлеарному невриті (а.с.10).

Відповідно до наказу № 446/94 від 15.12.1994р. відповідачем було призначено позивачу відшкодування шкоди у зв'язку з професійним захворюванням (а.с.9).

Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем ОСОБА_3 професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

Суд не може прийняти заперечення відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 29.11.1994р. не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку.

На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків передбачалось пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правила), відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Як зазначено у Рішенні Конституційного ОСОБА_4 №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР (далі ЦК УРСР) та пункту 11 Правил… було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, який не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). При цьому розмір мінімальної заробітної плати для розрахунку необхідно застосовувати той, який діє на час розгляду справи, згідно п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК УРСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом розслідування профзахворювання від 29.11.1994 року, що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_3 була заподіяна шкода здоровю, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 25 відсотків, на безстроковий термін. Позивач переносить щоденно моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Враховує суд також й розяснення, надані Пленумом Верховного ОСОБА_4 України, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму).

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 24.12.2014 року по справах №6-156цс14, № 6-188цс14, 6-207цс14 та у постанові від 18.03.2015 року № 6-24цс15.

З огляду на викладені обставини, виходячи з меж відшкодування моральної шкоди, яка визначається у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, розмір якої згідно положень ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» становить 2300 грн., а також враховуючи засади розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 18 200 грн. й стягнути його з відповідача на користь позивача, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, рішенням Конституційного ОСОБА_4 №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 18200,00 гривень (вісімнадцять тисяч двісті грн. 00 коп.), без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_5.

Суддя: Н. М. Ваврушак