У Х В А Л А

28 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання іпотечного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, задоволено. Встановлено факт постійного проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її матір'ю ОСОБА_4 станом на 28 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», посвідчений 28 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим № 1503, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1008 га, призначена для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме, статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України, статей 203, 215 ЦК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року, 4 та 11 лютого 2015 року, 1 березня, 12 квітня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, судом встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору іпотеки неповнолітня донька ОСОБА_4 не була зареєстрована в спірному будинку. В п. 1.6 договору остання зазначила, що гарантує іпотекодержателю, що на предмет іпотеки не існує прав інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Крім того, в окремій заяві батьки повідомили, що їх неповнолітня дочка ОСОБА_5 забезпечена житлом в іншому місці за адресою: АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що цей будинок належить батькові дитини на праві власності, в ньому може бути забезпечена можливість для проживання дитини.

З урахуванням встановлених обставин, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Разом з тим у справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року, 4 лютого 2015 року, 12 квітня 2017 року, в яких надані заявником як приклади неоднакового застосування норм матеріального права судами встановлено, що станом на момент укладення оспорюваних договорів іпотеки неповнолітні діти користувались предметом іпотеки, іншого житла не мають.

В ухвалі того ж суду від 1 березня 2017 року крім того встановлено, що діти також були зареєстровані в квартирі.

В жодній із зазначених справ судами не встановлено недобросовісної поведінки батьків при укладанні договору іпотеки.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року, надана заявником для порівняння не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судове рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання іпотечного договору недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк Л.І. Охрімчук