Справа № 299/1135/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Виноградівського районного суду від 03 січня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 05 березня 2008 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено Договір кредиту № 08/300/14, згідно якого відповідачеві надано кредит у сумі 110000,00 грн. У відповідності до договору відповідач зобовязалась погашати отриманий кредит щомісяця та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 03 березня 2023 року (включно). Відповідач взяті на себе зобовязання по договору кредиту не виконує, не погашає у встановлений строк заборгованість по кредиту та по відсотках, внаслідок чого станом на 29.04.2016 року за нею рахується непогашена заборгованість: сума заборгованості по кредиту - 108148,19 грн., сума заборгованості за відсотками - 96259,21 грн. У відповідності до умов Договору кредиту (п. 4.1) у звязку із простроченням відповідачем строків сплати відсотків та повернення кредиту їй нараховано пеню в такому розмірі: за прострочення повернення кредиту - 22221,69 грн. та за прострочення сплати відсотків - 48872,94 грн. На підставі положень ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України відповідач зобовязана повернути заборгованість з врахуванням встановленого індексу інфляції. Розмір інфляційних втрат за договором кредиту складає: розмір інфляційних втрат за кредитом - 9658,45 грн., розмір інфляційних втрат за відсотками - 22620,91 грн. Усього станом на 29.04.2016 року за відповідачем рахується неповернута заборгованість з врахуванням нарахованої пені та інфляційних втрат у загальному розмірі 307781,39 грн., яку і просив позивач стягнути з відповідача.

Рішенням Виноградівського районного суду від 03 січня 2017 року у задоволенні даного позову, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Укрсоцбанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску строків позовної давності, пославшись на п. 4.5. договору, оскільки при цьому суд не врахував зміни внесених додатковою угодою від 26.06.2009 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 05 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», - та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 08/300/14. На підставі даного договору відповідач отримала кредит у розмірі 110000,00 гривень зі сплатою 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 03 березня 2023 року, включно (а.с.5-8).

26 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 08/300/14 від 05.03.2008 р. (далі - Додаткова угода). Згідно п. 1.1 Додаткової угоди сторони внесли зміни до умов кредитування, в тому числі домовилися встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 21 % процентів річних. У п. 1.1.1 передбачили, що погашення кредиту здійснюється до 25 числа (включно) кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року (останній платіж 03 березня 2023 року) згідно з визначеним графіком (а.с.9).

Своїх зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконувала належним чином внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору, яка станом на 29 квітня 2016 року становить 307781,39 гривень, з яких: 108148,19 грн. - заборгованість по кредиту, 96259,21 грн. - заборгованість за відсотками, 22221,69 грн. - пеня за прострочення повернення кредиту, 48872,94 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 9658,45 грн. - розмір інфляційних втрат за кредитом, 22620,91 грн. - розмір інфляційних втрат за відсотками (а.с.3, 4).

Відповідач заперечує правильність такого розрахунку, посилаючись на те, що згідно умов Додаткової угоди передбачено кредитні канікули з березня 2009 року по вересень 2010 року, включно. Проте, позивач протягом цього періоду нарахував заборгованість за процентами в сумі 20037,46 грн. У звязку з цим, позивачем невірно визначено суму заборгованості, та як наслідок, неправильно нараховано пеню, та інфляційні втрати.

Колегія суддів констатує, що досягнення сторонами кредитного договору домовленості стосовно кредитних канікул протягом певного періоду, не позбавляє банк права нараховувати відсотки на строкову заборгованість за вказаний період, оскільки боржник при цьому продовжує користуватися кредитними коштами. Тобто, нарахування банком відсотків на існуючу в той період строкову та прострочену заборгованість є правомірним.

Стосовно заборгованості по тілу кредиту, то кредитні канікули також не впливають на її розмір, позаяк такий визначається виходячи виключно з розміру сум сплачених позивачем на погашення тіла кредиту. В період кредитних канікул, боржник лише не зобовязаний сплачувати щомісячний платіж, а банк відповідно не вправі нараховувати штрафні санкції, однак, штрафні санкції за цей період і не нараховувалися. Загалом, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок не суперечить умовам договору, а посилання відповідача на кредитні канікули жодним чином його не спростовують. За таких обставин, вказаний розрахунок береться до уваги колегією суддів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строки позовної давності. При цьому, суд послався на те, що згідно п.4.5. Кредитного договору через 60 календарних днів від 14.06.2010 року (день сплати останнього платежу), тобто, з 15.08.2010 року, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Також, судом відхилено посилання позивача на зміну вказаного пункту кредитного договору, Додатковою угодою.

Однак, з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів зважаючи на наступне.

У п. 4.5. укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

В Додатковій угоді № 1 від 26.06.2009 року про внесення змін до договору кредиту № 08/300/14 від 05.03.2008 року, сторони узгодили викладення деяких пунктів договору в новій редакції. У п. 3 Додаткової угоди передбачили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 1.1 договору, та/або кредиту, як в повному обсязі, так і частково, більш, ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобовязується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. Згідно п. 4 Додаткової угоди інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобовязання.

Суд першої інстанції вважав, що умови п.п.3, 4 Додаткової угоди не анулюють п. 4.5 кредитного договору.

Однак, суд не врахував, що згідно п. 4 Додаткової угоди інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді. Пунктом 3 Додаткової угоди визначено наслідки порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту. Пункт 4.5 Кредитного договору регулював такі ж самі відносини, однак зважаючи на те, що він суперечить та не узгоджується з п. 3 Додаткової угоди, то такий не може застосовуватися. Застосуванню в даному випадку підлягає виключно п.3 Додаткової угоди.

Оскільки, в даному випадку банком не направлялась боржнику вимога про дострокове повернення всього кредиту, то не можна стверджувати про пропуск строку позовної давності щодо всієї суми заборгованості по кредиту, позаяк строк повернення кредитних коштів у цілому встановлено по 03 березня 2023 року.

Зважаючи на те, що за таким договором визначено щомісячні платежі погашення кредиту, та враховуючи висновки викладені в Постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року та №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, колегія суддів вважає, що кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, неустойкою та інфляційними втратами, а також, стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

З даним позовом банк звернувся до суду 10.05.2016 року, а відтак, прострочені суми заборгованостей по тілу кредиту та відсоткам нараховані до 10.05.2013 року стягненню не підлягають через сплив строку позовної давності.

З розрахунку заборгованості вбачається, що до 10.05.2013 року банком було нараховано 22918,72 грн. заборгованості по тілу кредиту, 77023,57 грн. заборгованості по відсоткам. Оскільки, вказані суми нараховані поза межами строків позовної давності, то такі стягненню не підлягають. Тобто, підлягають стягненню сума 85229,47 грн. (108148,19 22918,72) грн. заборгованості по тілу кредиту та сума 19235,64 грн. (96259,21 77023,57) заборгованості по відсоткам.

Щодо пені та інфляційних втрат, то, такі нараховані в межах річного строк, що передував зверненню до суду, а тому підстав для їх зменшення немає. При цьому, колегія суддів вважає, що зменшення розміру заборгованості по тілу кредиту та відсоткам внаслідок застосування інституту позовної давності, не свідчить про неправомірність нарахування такої суми заборгованості, а відтак, не є підставою для перерахунку пені та інфляційних, позаяк такі суми нараховані на існуючу (згідно умов договору) заборгованість.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 185617,41 грн., яка складається з: 85229,47 грн. заборгованості по тілу кредиту, 19235,64 грн. заборгованості по відсоткам, 48872,94 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 9658,45 грн. - інфляційні втрати за кредитом, 22620,91 грн. - інфляційні втрати за відсотками.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по даній справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем предявлено позов на суму 307781,39 грн., апеляційним судом даний позов задоволено частково в розмірі 185617,41 грн. що становить 60% від заявлених вимог. За предявлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4616,72 грн., а за подачу апеляційної скарги 5078,39 грн., тобто загальний розмір судових витрат по справі становить 9695,11 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5817,06 грн. (9695,11 * 60 %).

Виходячи з встановленого та керуючись вимогами статей 256-258 ЦК України, статей 88, 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», задоволити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 03 січня 2017 року скасувати, та ухвалити в даній справі нове рішення суду, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (90352, Виноградівський район, с. Фанчиково, вул. Панька, 7, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму в розмірі 185617 (сто вісімдесят пять тисяч шістсот сімнадцять) гривень 41 (сорок одна) копійка, яка складається з: 85229,47 грн. заборгованості по тілу кредиту, 19235,64 грн. заборгованості по відсоткам, 48872,94 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків, 9658,45 грн. - інфляційні втрати за кредитом, та 22620,91 грн. - інфляційні втрати за відсотками.

У решті заявлених вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 5817,06 грн., судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді