Справа № 653/4149/16-ц
Провадження № 2/653/170/17
РІШЕННЯ

іменем України

11.05.2017

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - Тимашової Т.А.,

відповідача - ОСОБА_1, та його представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 09 квітня 2010р. у розмірі 12071,15 грн., та судові витрати у сумі 1378 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09 квітня 2010р., ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2016 р. за ним утворилась заборгованість у сумі 12071,15 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1378 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що при укладенні договору сторони керувались вимогами ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України. Проте, відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «Приватбанк» утворилася заборгованість, яку просив стягнути разом з понесеними судовими витратами.

Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, зазначив, що дійсно у 2010р. отримав кредит у розмірі 1800 грн., які було зараховано на картковий рахунок, які зняв лише у 2012р., та використав на власні потреби. Після цього погашення картки здійснював невеликими сумами, а в подальшому заборгованість не погашав, так як було скрутне матеріальне становище. Просив застосувати до вказаних правовідносин сплив строку позовної давності, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника. До позову не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Крім того, Умови надруковані дрібним шрифтом, що ставить під сумнів надання тексту Умов відповідачу для ознайомлення, а також розуміння Умов відповідачем. Крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів. Якщо гроші було перераховано на кредитну картку, то позивач повинен надати підписаний відповідачем документ, який свідчить про отримання кредитних карток на руки відповідачу. Також зазначив, що на час звернення позивача до суду з вказаним позовом закінчились строки позовної давності, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з пп. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з анкетою-заявою про надання кредиту та «Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна»: 55 днів пільгового періоду» складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/temis/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно до вимог статей 526, 527,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Пункт 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафта), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафта, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У матеріалах справи мається графік погашення заборгованості та виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідачем здійснено остання операція - платіж 20 квітня 2014 року в сумі 100 гривень поповнення рахунку в терміналі самообслуговування в смт. Новоолексіївка.

Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1054 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, у нього перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30 листопада 2016 р. рухається заборгованість у розмірі 12071,15грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 1796,43 грн., заборгованості по процентам у сумі 9223,71 грн., штрафів 500 грн. (фіксована складова), 551,01 грн. (процентна складова).

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст.59,60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості не спростовано, тому суд вважає доведеним розмір заборгованості, визначений позивачем, який підлягає до стягнення.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не укладав кредитний договір, з Умовами та правилами не ознайомлювався спростовуються матеріалами справи.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 659 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд вважає, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на анкеті-заві від 09 квітня 2010р. за №149369368. Крім того, на протязі тривалого часу ОСОБА_1 сплачував всі передбачені договором платежі, що свідчить про те, що він був знайомий з усіма умовами цього договору і добровільно погодився їх виконувати, у зв'язку з чим сплачував передбачені суми коштів.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відсоткова ставка за укладеним між сторонами Кредитним договором є змінюваною.

Так, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших обслуговуючих рахунків. При цьому банк повинен не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта.

Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Згідно п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачений обов'язок Клієнта у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам. Банк виконував зазначені положення договору.

Зазначені зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Матеріали справи містить виписку по картрахунку, яка підтверджує факт повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки. Заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавав, що свідчить про згоду останнього зі змінами Тарифів.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що процентна ставка була підвищена позивачем з порушенням вимог закону та умов договору.

Відповідно до частини першої ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Враховуючи обов'язкову для усіх судів правову позицію з цього питання, яку висловив Верховний Суд України у постанові від 19.03.2014 року по справі N 6-14цс14, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, перебіг позовної давності по цьому кредитному договору розпочався з дня закінчення терміну дії картки.

Судом встановлено, що строк дії картки, яка була видана ОСОБА_1 становить до січня 2016р., а позивач з позовом звернувся 15 грудня 2016р., тобто без пропуску строку, встановленого ст.ст.257,258 Цивільного кодексу України. Крім того, останній платіж ОСОБА_1 по кредитному рахунку було здійснено 20 квітня 2014р., тому враховуючи переривання строку позовної давності, який обчислюється спочатку, надіслання позивачем позову 15 грудня 2016 року не можна вважати пропуском позовної давності.

Також, необґрунтованим є посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11березня 2015 року, оскільки у вказаній справі відповідач заперечував проти пункту 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (стандарт), яким був встановлений збільшений строк позовної давності та посилався на те, що зміст цього пункту, зазначений в Умовах і в заяві позичальника містить розбіжності. Проте, відповідач не заперечував проти строку позовної давності та змісту договору.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не виконав зобов'язання за договором №б/н від 09 квітня 2010р., а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 12071,15 грн. підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» () заборгованість у розмірі 12071 (дванадцять тисяч сімдесят одну) грн. 15 коп. за договором №б/н від 09 квітня 2010р., та судовий збір у сумі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. А. Шарко