У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про зобов'язання не чинити перешкоди, вселення, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаними позовом, посилаючись на те, що у 2004 році вона уклала шлюб з ОСОБА_6 На підставі ордеру № 3902, зареєстрованого в журналі реєстрації видачі ордерів на отримання житла Миколаївської міської ради 03 листопада 2005 року ОСОБА_6 на сім'ю із двох осіб було надано в користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_5, який з народження був зареєстрований у спірній квартирі. У 2011 році шлюб було розірвано, між сторонами виник спір щодо користування вказаною квартирою. Вказує, що відповідач чинить перешкоди щодо її проживання у даній квартирі, погрожував, що виселить її на вулицю, в подальшому зачиняв двері зсередини та не допускав її в квартиру. Вона неодноразово зверталася до органів міліції, однак отримувала відповідь про те, що в діях відповідача не вбачалось складу злочину. Також вона зверталась до керівника ОСББ «Лінденфельд», згідно з відповіддю якого вбачається, що дане питання не входить до компетенції ОСББ.

У зв'язку з вищевикладеним вона звернулась до суду та просила зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 вселити її та сина у вказану квартиру із передачею їй ключів від вхідних дверей, виселити ОСОБА_7 зі спірної квартири та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вищевказану квартиру із передачею ключів від вхідних дверей ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_7 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. Виключено із мотивувальної частини рішення посилання суду на норми щодо захисту права приватної власності. У решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Згідно з ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надані належні і допустимі докази на підтвердження вказаних вимог.

Скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_7 та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що відповідач вселилась у спірну квартиру після одруження з ОСОБА_6, має спільного з ним сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає у вказаній квартирі з моменту народження. За таких обставин дійшов правильного висновку про те, що виселення матері зі спірного житла призведе до порушення прав дитини, її повноцінного виховання, розвитку тощо.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду не впливають.

Із матеріалів справи та змісту рішення апеляційного суду не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
Л.М. Мазур
О.В. Попович