Справа № 303/277/17ц
Номер рядка статистичного звіту 56
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення суми депозиту, відсотків та пені,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення суми депозиту, відсотків та пені. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.09.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, відповідно до якого позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 1520,00 доларів США строком на 1 місяць під 3,5 % річних з 15.09.2015 року по 15.10.2016 року. В подальшому відповідно до умов договору, такий був пролонгований ще на один місяць. Однак коли ОСОБА_1 звернувся 15.11.2016 року у відділення ПАТ «Приватбанк», йому було відмовлено у поверненні банківського вкладу та відсотків. Враховуючи те, що станом на 17.01.2017 року депозит разом з процентами не повернуто, тому просить стягнути з відповідача банківський вклад в розмірі 1520,00 доларів США, відсотки за договором банківського вкладу станом на 17.01.2017 року та 2827,20 доларів США пені.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що 15.11.2016 року у відділенні ПАТ «Приватбанк» йому сказали прийти наступного дня, оскільки договір діє до 15.11.2016 року включно. В подальшому 16.11.2016 року у відділенні ПАТ «Приватбанк» йому повідомили, що грошові кошти, в необхідній сумі для повернення депозиту на цей час відсутні, оскільки такі необхідно замовляти заздалегідь, а тому депозит не може бути повернутий.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечила, при цьому пояснила, що банк жодним чином не відмовляється повертати депозит, проте у звязку з відсутністю в момент звернення ОСОБА_1 у відділення ПАТ «Приватбанк» необхідної суми грошових коштів, такому було розяснено, що необхідна сума буде замовлена і вклад буде повернутий наступного дня. Разом з тим, ОСОБА_1 як наступного дня, так і подальшому не зявлявся до відділення банку для отримання депозиту, а тому ПАТ «Приватбанк» не мав можливості повернути такий позивачу. Додатково пояснила, що у діяльності ПАТ «Приватбанк» взагалі відсутня практика неповернення банківських вкладів.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 15.09.2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD500 «Вклад «Стандарт»». Відповідно до договору банківського вкладу позивач вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 1520,00 доларів США строком на 1 місяць з процентною ставкою 3,5 % річних з 15.09.2015 року по 15.10.2016 року. Згідно з п. 2 договору банківського вкладу нарахування процентів на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження грошей до банку та здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається проценти не нараховуються. Пунктом 3 договору визначено, що після закінчення кожного цілого місяця, що минув з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 нараховані проценти за вкладом зараховуються на картку № 5766. Також в п. 6 договору сторони погодились з тим, що якщо після закінчення строку вкладу позивач не заявить банку про бажання забрати свої кошти, договір автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки в банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договором банківського вкладу (депозиту). При цьому такий договір один раз продовжувався на строк один місяць, тобто до 15.11.2016 року, коли ОСОБА_1 повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про бажання забрати грошові кошти. Таким чином слід вважати, що договір банківського вкладу № SAMDNWFD500 діяв до 15.11.2016 року і з цього моменту у позивача виникло право на повернення депозиту. Зазначені обставини визнаються сторонами, а відтак в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як передбачено ст. 1060 ЦК України, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. При цьому за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК Укрїни).

Обґрунтування позивачем позову по своїй суті зводиться до того, що йому у відділенні ПАТ «Приватбанк» було відмовлено у повернені депозиту. Разом з тим судом встановлено наступне. Так, 16.11.2016 року ОСОБА_1 у відділенні ПАТ «Приватбанк» було повідомлено про те, що оскільки грошові кошти, в необхідній сумі для повернення депозиту на цей час відсутні, так як такі необхідно замовляти заздалегідь, тому депозит може бути повернутий тільки наступного дня коли необхідна сума буде доставлена до відділення банку. Проте ОСОБА_1 відмовився зявлятися в подальшому у відділення ПАТ «Приватбанк», мотивуючи це тим, що це не передбаченого умовами укладеного договору. На зазначені обставини вказував безпосередньо позивач в судовому засіданні.

Таким чином слід прийти до висновку, що позивачу не було відмовлено у поверненні депозиту, а тільки вказувалось на фізичну неможливість повернення грошових коштів через їхню відсутність у відділенні банку в день звернення. Більше того, будь-яких письмових чи інших доказів звернення позивача та відповідної відмови банку у поверненні вкладу суду не представлено. До того ж, як стверджувала в судовому засіданні представник відповідача, що всіх клієнтів банку попереджається про необхідність здійснення попереднього замовлення грошових коштів для їхнього отримання. Зазначене також підтверджується копією інформаційної довідки, відображеної в приміщенні відділення ПАТ «Приватбанк».

Як передбачено ст. 610 ЦК України, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Також згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі.

У звязку з цим слід зазначити, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання.

Одночасно в ст. 613 ЦК України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обовязок, виконання зобовязання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. При цьому визначено, що боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

У ст. 614 ЦК України також визначено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

З огляду на зазначенні положення законодавства щодо наслідків порушення зобовязання, суд приходить до висновку, що ПАТ «Приватбанк» був позбавлений обєктивної можливості виконати свої зобовязання за договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 перед ОСОБА_5, оскільки такий відмовився в подальшому зявитися до відділення банку та отримати належні йому грошові кошти.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав кваліфікувати дії банку як неналежне виконання покладених на нього зобовязань, а відтак заявлені вимоги в частині стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та відсотків за період з моменту припинення договірних відносин до 17.01.2017 року не підлягають задоволенню. В той же час враховуючи те, що депозит все ще не повернутий позивачу, суд вважає за необхідне здійснити захист прав позивача, а тому позов в частині стягнення суми вкладу та нарахованих процентів за період дії договірних відносин на підставі договору банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 15.09.2016 року, тобто до 15.11.2016 року, слід задовольнити та стягнути з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 вклад в розмірі 1520,00 доларів США та проценти відповідно до визначеної договором ставки в розмірі 8,9 доларів США, що в сукупності на день ухвалення рішення становить згідно з офіційного курсу Національного банку України 41310,89 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 509, 510, 526, 527, 530, 546, 549, 610, 611, 613, 614, 626, 633, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 15.09.2016 року в розмірі 1520,00 доларів США та 8,9 доларів США - відсотки, що становить згідно з офіційного курсу Національного банку України 41310,89 гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний