Справа № 182/3497/16-ц
Провадження № 2/0182/551/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення аліментів на батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з доньки на своє утримання, посилаючись на наступні обставини.

17 серпня 1968 року він уклав шлюб з ОСОБА_5, який був зареєстрований в Новоолександрівській сільській раді Дніпропетровської області. Від шлюбу з мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. До останнього часу він працював, хоча й перебував на пенсії, і не потребував сторонньої допомоги, але зараз його здоров'я погіршилось, він залишив роботу, став часто хворіти, багато коштів витрачає на ліки та комунальні послуги. А пенсію отримує таку, яка не забезпечує нормального життя. У зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Донька працює неофіційно, але отримує заробітну плату кожного місяця. Однак, ніякої допомоги йому не надає, хоча, у відповідності з ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, зобов'язана це робити. Аліменти вона нікому не платить. Зазначені ним обставини підтверджуються доданими до заяви документами. За таких обставин звернувся до суду і просить стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с.Новолександрівки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, жительки м.Нікополя Дніпропетровської області, аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до його смерті. А також допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що позивачка з сім»єю перебралась в будинок, який належить йому та його дружині 7 років назад. А дружина перейшла в квартиру доньки. Він теж через тиждень пішов до дружини в квартиру, його до цього ніхто не примушував. Дружина періодично живе то в квартирі з ним, до в будинку з донькою. З донькою в нього погані стосунки, бо коли він приходить до неї в двір, його ніхто не годує. Дійшло до того, що донька забирала з квартири навіть те, що він сам купував для себе. Його пенсія витрачається останні два роки ним самим на власні потреби. А до цього пенсію в нього бувало, що й забирали. За комунальні послуги він не сплачує років з півтора. Перед 8 березня 2017 року зять категорично вимагав в нього, щоб він щось їм переписав, що саме, сказати не може, не зрозумів. Коли донька з зятем стали ремонтувати будинок та времянку, він не заперечував, але письмового дозволу на це він їм не надавав. Він має хронічну хворобу і кожного місяця витрачає на мазі та ліки по - різному. Одного місяця й краплі для очей купував. Але надати докази своїх хвороб та витрат на ліки не може.

Представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав також і суду пояснив, що його довіритель не отримує від своєї доньки допомоги, як то передбачено Сімейним Кодексом України. Коли його довіритель оформив заповіт на іншу людину, зять з донькою звернулись до суду і отримали заочне рішення, яким з його довірителя та третьої особи стягнуто солідарно на їх користь 96 318, 00 грн. та судовий збір. Це рішення набуло законною сили, бо його довіритель не оскаржив рішення через юридичну неграмотність. На сьогодні його довіритель звернувся до суду з позовом до доньки, бо його пенсія менша прожиткового мінімуму і позивачу банально не вистачає грошей на харчування. А він, крім того, має хронічні хвороби і повинен витрачатись ще й на ліки. Через це його довіритель вимушений збирати метал, щоб мати додаткову копійку.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала. Суду пояснила, що 12 років назад в неї померла старша сестра і вона вимушена була виховувати її малолітню дитину, через що не могла вийти на роботу. А потім народила дитину сама. Тому на сімейній раді було прийнято рішення, що вона сидить вдома, займається господарством та дітьми. Тому вона не працює і вся сім»я перебуває на утриманні її чоловіка. В 2011 році батьки самі запропонували їм з чоловіком обмінятись житлом, бо їм стало важко утримувати будинок, а в них різнополі діти і кожному була необхідна власна кімната. Тому вони з чоловіком та дітьми переїхали в будинок, а її батьки - в її квартиру. Договір міни не оформлювали , бо навіть в страшному сні не могли побачити, що будуть вимушені судитись з рідним батьком. Квартиру вони батькам залишили з ремонтом, меблями, побутовою технікою, чисту та охайну. Самі ж вимушені були робити ремонт в будинку, бо він кутовий і потребував ремонту. Батько сам просив переїхати в будинок та відремонтувати його. Письмового дозволу вони не оформлювали, бо не думали, що колись буде відбуватись таке. Але з часом батько став поводити себе неадекватно, заговорюватись. Міг не закрити двері в квартиру, не виключити газ, світло тощо. Вона пропонувала батькові обстежити його в лікарів, хоча б зробити флюорографію, однак він їй сказав, що якщо вони хворі, то нехай самі й лікуються. Вона свої дочірні обов»язки стосовно своїх батьків виконує в повному обсязі. Раз на тиждень її чоловік закупляє оптом в сусіда продукти харчування і привозить і їм в будинок, і її батьками в квартиру. В холодильнику у батька завжди є що поїсти. Вона й сама готує та відвозить батькові. Батько говорить неправду, що вона хоч колись відмовила йому в їжі або якійсь допомозі. Тому, коли батько приніс заповіт на будинок, в якому вони проживають, складений абсолютно на якусь сторонню людину, яка не є їх родичем, маючи рідну доньку та 4-х онуків, вони були в шоці. Через це звернулись до суду фактично для того, щоб накласти арешт на будинок і убезпечити себе від того, щоб будинок, на який вони витратили величезну кількість грошей, відійшов сторонній людині. Її батько ніколи не платив за комунальні послуги ні в будинку, ні в квартирі. За квартиру платить її чоловік, хоча батько там проживає. Її мама проживає разом з батьком і готує йому їжу з тих продуктів, що привозять вони. Батько витрачає свою пенсію лише на себе. Тому твердження батька про те, що йому не вистачає грошей, неправдиве і нічим не підтверджене. А вони, дійсно, всі сидять на шиї у її чоловіка, яки й в їх сім»ї один працює і всіх утримує. Коли батько зробив заповіт на будинок на сторонню людину, вони запитали його, а як же мама. На що він відповів, що хай хоч під паркан йде, йому однаково. Зараз батько збирає на смітниках різний хлам і все це приносить в квартиру, перетворивши і її на смітник.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог також заперечував і суду пояснив, що відносини між сторонами нормальні. Відповідачка ніколи не відмовляла позивачу в кусні хліба. Більш того, вона з чоловіком утримують батька шляхом самостійної оплати комунальних послуг в квартирі, де проживає позивач, завозячи продукти в його холодильник тощо. Крім того, позивач проживає в шлюбі однією сім»єю з третьою особою по справі, яка піклується про нього, готує йому їсти і доглядає його. Відповідачка ніколи не відмовляла позивачу у вільному доступі до будинку, де проживає разом з сім»єю. Позивач має можливість в будь-який час приходити в домоволодіння і його завжди пригощають тим, що є в них самих. Тому позивач говорить неправду. В 2011 році сторонами по справі було прийнято рішення про обмін житлом. Позивач з третьою особою переїхали у відремонтовану в сучасному стилі квартиру відповідачки, а відповідачка з сім»єю переїхали в буди нок батьків. Рішення про переїзд було обоюдним та добровільним. До того часу, коли позивач зробив заповіт на будинок, де проживає з сім»єю його довірителька, все було нормально і відносини в сторін по справі теж були теплі та родинні. Однак, після заповіту, чоловік відповідачки звернувся до суду, бо в будинок було вкладено багато грошей і відповідачка стала переживати, що сторонній особі відійде все те, що вони відремонтували та прибудували. Його довірителька не бажає стягувати з позивача якісь гроші та ущемлю вати його. Це рішення суду було їм необхідно для накладення арешту на будинок, щоб він не відійшов сторонній людині. І позивач вказане рішення суду не оскаржив, хоча вчасно отримав рішення. Тобто, фактично визнав позовні вимоги. Позивач не має серйозних проблем зі здоров»ям, бо останній раз звертався до лікаря аж в березні 2015 року. Прожитковий мінімум складає зараз 1 312 грн. А позивач отримує 1 500 грн. Тобто його пенсія більша від прожиткового мінімуму. Жодних витрат на утримання житла або постійну купівлю необхідних йому ліків позивач не несе. Своєю пенсією розпоряджається на власний розсуд. Доказів перебування в скрутному становищі позивач суду не надав. Тому вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню.

Третя особа в судовому засіданні також заперечувала проти позовних вимог свого чоловіка. Суду пояснила, що позивач своїми діями сам відмовився від своєї сім»ї. Від нього ніхто не відмовлявся. Те, що вона іноді проживає в дітей, так це відбувається через необхідність. Коли вона хворіє, донька з зятем роблять їм уколи, доглядають за нею. А позивач цього не робить. Вона з позивачем живе однією сім»єю: готує йому їжу, пере, прибирає. Вона сама іноді купує продукти, а так постійно їм все провозить донька з зятем. Позивач своїх грошей нікому не дає, ні їй на продукти, ні зятеві, ні доньці. Він витрачає свої гроші на власний розсуд. За квартиру платить донька. Позивач має доступ до всього. Але він не їсть продуктів з АТБ, бо скупляється на ринку: і молочку домашню бере, і домашню ковбасу собі купує. Вона цього не бере в нього, бо їй зробили операцію і в неї своя дієта. Хоча чоловікові вона готує. І коли вона їздить в Східницю, завжди готує та затарює йому холодильник, ще й на хліб гроші залишає. Так що позивач все говорить неправду. Він сам так себе веде, що вони сумніваються в його адекватності. То розповів їм, що в нього погані люди вкрали паспорт. А коли вони запропонували йому звернутись до міліції, сказав не треба і через кілька днів паспорт приніс сам. То стягує в квартиру залізо зі смітників, миє його у ванній та складає в шафу. Створив їй нестерпні умови для проживання в квартирі, а тоді ще й заповіт на сторонню особу написав і сказав, що вона може здихати під парканом, а дітям сказав вимітатись. Вони скільки грошей в той будинок вклали, до цих пір в боргу. А він таке робить. Він не хоче ні на дачу їздити, ні допомагати щось. Хоча все те, що зять привозить і що на дачі виросло, їсть. Донька з зятем дуже їй допомагають. Вона захворіла - зять накупив ліків на 1 000 грн. Якщо в неї не вистачає на Східницю, зять добавляє. Коли донька нажарить карасів чи блинів, завжди передає. Але позивач говорить, що то недоїдки і каже: «Їж сама, а я не буду». Куди позивач витрачає свою пенсію, вона не знає, в нього ніхто не бере ні копійки. Тому просить суд відмовити йому в позові.

Вислухавши сторони, їх представників, третю особу, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов"язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико - соціальними експертними комісіями МСЕК. Отримання непрацездатними батьками батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов"язків утримувати непрацездатних батьків. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.

Обов"язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв"язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов"язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Нікопольському об»єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком в розмірі 1 500, 60 грн. (а.с.26). Відповідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 17.08.1968 року (а.с.55), позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з третьою особою, з якою, згідно довідок з квартального комітету № 13 від 01.08.2016 року (а.с.30), від 28.02.2017 року (а.с.48), ОСББ «Каштан - 1» від 14.12.2015 року (а.с.34), від 16.03.2017 року (а.с.49) та Акту квартального комітету № 13 (а.с.33), проживає разом за адресою: АДРЕСА_2 Доказів необхідності постійного і регулярного лікування з приводу якихось хронічних захворювань позивачем до суду надано не було.

В судовому засіданні було також встановлено та підтверджено позивачем, що комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 та утримання будинку АДРЕСА_3 сплачуються відповідачкою та її чоловіком.

Натомість, відповідачка, згідно довідки Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 09.08.2016 року, в центрі зайнятості на обліку по безробіттю не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (а.с.31). Фактично перебуває на утриманні свого чоловіка ОСОБА_6, який має постійну роботу та стабільний заробіток на ПАТ «НЗФ» (а.с.32).

В судовому засіданні також встановлено, що відповідачка має двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.57), та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.58).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він - зять позивача та третьої особи і чоловік відповідачки. Відносини з тещею та тестем нормальні. Обмін житлом в 2011 року запропонували саме тесть з тещею. Тесть й сусідам своїм казав, що він вже старий і нічого не хоче робити, а будинок потребує ремонту. Рішення суду про стягнення з тестя та тещі матеріальної шкоди було необхідне для того, щоб убезпечити та зберегти будинок, в який було стільки вкладено, бо тесть написав заповіт на чужу особу, яка до того ж має кримінальне минуле. Нічого стягувати вони з дружиною не збираються, але будинок зараз під арештом і в них спокійно на душі. Раз на тиждень він завозить тещі та тестю в квартиру продукти харчування: і крупи, і воду, і курей, і ковбаси. Тобто все те, що купує і для своєї сім»ї також. Часто й каструлі з їжею завозив, коли дружина наготує. Тесть також має вільний доступ і до них в будинок. Тесть говорить неправду, що вони з дружиною його чимось ущемляють чи не годують. Він йому й 100 грамів наливає і закусити дає. Комунальні послуги за квартиру, де живе тесть з тещею, оплачує він. Він особисто пропонував тестю обстежити його здоров»я у лікарів, але він сказав: «Вам треба, ви й лікуйтесь». Медичні картки всіх членів сім»ї знаходяться в одному місці. Якщо хтось захворіє, бере свою картку і йде до лікаря. Тесть до лікаря не звертався вже кілька років. Тому його твердження, що йому не вистачає грошей на ліки, є його вимислом. Його грошей ніхто в позивача не бере. Кілька років тому він, дійсно, знімав йому на його ж прохання гроші в банкоматі, бо тесть не вміє користуватись банкоматом, як і теща. Але всі гроші до копійки він завжди віддавав тестю та тещі. Хто зараз знімає для тестя гроші і на що він їх витрачає, не знає. Договір міни не уклали офіційно, бо не думали, що колись їм прийдеться судитись з рідним батьком. Дозвіл на ремонт будинку тесть також давав усно, навіть сам просив відремонтувати будинок. Що з тестем сталось зараз не знає, бо тесть не хоче медичного обстеженн6я, а силою вони його не потягнуть.

За таких обставин вирішального значення набуває доведення факту потреби в матеріальній допомозі.

Відповідно довідки № 1995/08/08 від 01.02.2017 року, наданої Нікопольським об»єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, розмір мінімальної пенсії за віком визначається з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який складає з 01.01.2017 року - 1 247 грн. Так як ОСОБА_1 от римує пенсію при повному пільговому стажі, розмір його пенсії складає 1 500, 60 грн., що є вищим, ніж встановлений законодавством прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (а.с.38).

За таких обставин, на думку суду, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування, життя.

Оскільки друга вимога для стягнення аліментів не доведена позивачем, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.202, 205 СК України, ст.15, 30, 62, 217 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня, наступного за днем проголошення рішення, з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал