АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1096/16-ц Головуючий у І інстанції - Яценко Н.О.
Провадження № 22-ц/796/2152/2017 Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання безпідставним користування кімнатою,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання безпідставним користуванням кімнатою, свої вимоги мотивував тим, що він є власником 3/4 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 грудня 1999 року ОСОБА_5 набула право власності на 1/4 частину зазначеної квартири. На підставі договору дарування від 21.11.2006 року ОСОБА_5 подарувала 1/6 частину вищевказаної квартири в рівних частинах ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Тобто, на даний час позивачу та відповідачам по справі вказана квартира належить на праві спільної часткової власності. До укладення договору дарування ОСОБА_6 на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва по справі № 2-2935/2006 від 06.07.2006 року про визначення порядку користування вищезазначеною квартирою було виділено в користування кімнату 10,7 кв.м., а йому - кімнату 18,7 кв.м. Коридор, кухня, ванна кімната, туалет залишено в загальному користуванні. Крім того, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі № 2-2457/2006 від 17.05.2006 року було виселено ОСОБА_4 та відмовлено у виселенні ОСОБА_6 у зв'язку з її фактичним не проживанням. Ухвалюючи рішення по справі про визначення порядку користування квартирою, суд виходив з того, що ОСОБА_5 належала 1/4 частина квартири. Крім того, судом була врахована думка позивача та його згода про виділення в користування ОСОБА_5 кімнати площею 10,7 кв.м., що значно перевищує її частку у спільній власності. На даний час відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 постійно проживають в кімнаті площею 10,7 кв.м. Позивач вважає, що це є порушенням його права власності. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в самостійному порядку вселилися в кімнату 10,7 кв.м. та взагалі в квартиру, незважаючи на рішення суду про виселення та рішення суду, який вже визначив порядок користування квартирою, тому їх проживання та користування зазначеною кімнатою без згоди співвласників є безпідставним та таким, що порушує його право власності. Крім того, відповідачі не сплачують за житлово-комунальні послуги за фактичну площу квартири, що знаходиться в їх користуванні. Тобто, зловживають своїм правом власності. Також відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розмістили свої речі по всій квартирі, що обмежує його в повноцінному користуванні власністю. Вважає, що без згоди всіх співвласників та визначення порядку користування це є порушенням його прав, що стало підставою для звернення до суду. Посилаючись на ст.ст. 317, 321, ч.1 ст.356 ЦК України, ст.358 ЦК України, ст.41 Конституції України просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_2 шляхом визнання безпідставним користування кімнатою 10,7 кв.м. ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за умови відсутності згоди між всіма співвласниками.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що рішення незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що порядок користування квартирою змінився та ніким не визначався, згоди між співвласниками з цього приводу немає, відповідачі проживають у кімнаті, що перевищує їх частку у праві спільної часткової власності, тобто позивач не має можливості користуватися належною йому жилою площею, його частина власності зменшена відповідачами без його згоди.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 3/4 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 16 грудня 1999 року ОСОБА_5 набула право власності на 1/4 частину зазначеної квартири.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06.07.2006 року по справі № 2-2935/2006 про визначення порядку користування вищезазначеною квартирою ОСОБА_5 було виділено в користування кімнату площею 10,7 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату - 18,7 кв.м. Коридор, кухня, ванна кімната, туалет були залишені в загальному користуванні сторін. Вищевказаним рішенням встановлено, що між сторонами по справі з моменту укладення угоди купівлі-продажу склався відповідний порядок користування. ОСОБА_5 займає кімнатну 10,7 кв.м., ОСОБА_2 - 18,7 кв.м. В зв'язку з погіршенням відносин кожен з них встановив в кімнатах замки.

Житлова площа квартири складає 29,30 кв.м., а належна позивачу частина - 3/4 складає - 21,98 кв.м., відповідачів - 7,32 кв.м.

Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі №2-2457/2006 від 17.05.2006 року про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_4 було виселено ОСОБА_4 та відмовлено у виселенні ОСОБА_6 у зв'язку з її фактичним не проживанням.

Після постановлення вищевказаних судових рішень на підставі договору дарування від 21.11.2006 року ОСОБА_5 подарувала 1/6 частину вищевказаної квартири в рівних частинах ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідно до довідки форми № 3 в спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідачі займають кімнату 10,7 кв.м. і між ними відсутній спір щодо користування вказаною кімнатою.

Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що частки кожного із співвласників визначені на підставі цивільно-правових угод, укладених між сторонами, порядок користування спільною частковою власністю визначений рішенням суду Оболонського району міста Києва від 06.07.2006 року по справі № 2-2935/2006, а тому підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_2 і мають рівні з позивачем права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю відповідно до своїх часток у спільній частковій власності.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06.07.2006 року визначено порядок користування спільною частковою власністю, рішення набуло законної сили і на даний час не скасовано, а тому є обов'язковим для виконання.

Посилання апелянта на ту обставину, що оскільки змінилася кількість співвласників, то повинен бути змінений порядок користування житловою площею, оскільки він як співвласник на такі зміни своєї згоди не надавав, не може бути прийнята до уваги, так як позивач не звертався до суду з позовом про зміну порядку користування житловою площею.

Відповідач ОСОБА_5 подарувала іншим відповідачкам 1/6 частину від своєї частки власності, даний договір не розірваний та не визнаний недійсним. Набувши право власності, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом із тим набули право володіти та користуватися своєю власністю, а тому усунення їх від цього права призведе до порушення їх законних прав.

Колегія суддів не погоджується із тим, що із збільшенням кількості співвласників квартири змінився порядок користування нею, так як ОСОБА_4 та ОСОБА_6 користуються кімнатою, яка виділена рішенням суду ОСОБА_5, а усунути їх від користування місцями загального користування неможливо.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 7 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :