Справа № 212/7570/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,секретарі судового засіданні ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 просила застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири № 18 в будинку № 124 на бульварі Маршала Василевського в м. Кривий Ріг, загальною площею 33,8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 08.08.2005 року , за реєстровим № 2126, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, стягнувши з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5 кошти у розмірі 160 156,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., судовий збір в розмірі 2980,00 грн.

Мотивуючи свою заяву тим, що 08 липня 2005 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири № 18 у будинку № 14 на бульварі Маршала Василевського в м. Кривий Ріг, загальною площею 33,8 кв.м. Даний договір було посвідчено нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 08.08.2005 року , реєстровий № 2126. Відповідно до умов договору продаж квартири було вчинено за 10 700,00 грн., вищезазначений договір було виконано у повному обсязі. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2013 року договір купівлі-продажу квартири від 08 липня 2005 року було визнано недійсним, рішення щодо застосування наслідків недійсності договору ухвалено не було. Тому вона просить стягнути з ОСОБА_6 на її користь сплачені за договором кошти з урахуванням цін які існують на момент стягнення у сумі 160 156,00 грн. Згідно проведеної експертної оцінки майна , на день звернення нею до суду , вартість квартири 18 в буд. 14 на бул. Маршала Василевського в м. Кривий Ріг становить 160 156,00 грн., до того ж неправомірними діями ОСОБА_6 їй було нанесено моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., оскільки протягом 10 років вона не могла користуватись своїм майном, зверталась до судів та витрачала кошти на правову допомогу.

В судове засідання 26.04.2017 року позивач не зявилася, її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі , просив задовольнити. Підкреслив, що жодним судовим рішенням не встановлено, що грошові кошти не передавалися, за таких обставин слід застосувати двосторонню реституцію.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, її представник ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення , які знаходяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору міни від 12.09.1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2005 року позивачу на праві власності належала квартира № 18 в буд. № 14 на ОСОБА_8Василевського в м. Кривому Розі.( а.с.79)

08.07.2005 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу квартири №18 в буд. № 14 на ОСОБА_8Василевського в м. Кривому Розі, за яким позивач ОСОБА_6 продала, а відповідач ОСОБА_5 купила спірну квартиру за 10 700 грн. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_5 28.07.2008 року.( а.с.30)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року задоволено позовні вимог ОСОБА_6 та визнано недійсним договір від 08 липня 2005 року купівлі-продажу квартири №18 у будинку 14 на ОСОБА_8Василевського в м. Кривому Розі, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зареєстрований приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7В.( а.с.8-9).

08.07.2005 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу квартири №18 в буд. № 14 на ОСОБА_8Василевського в м. Кривому Розі, за яким позивач ОСОБА_6 продала, а відповідач ОСОБА_5 купила спірну квартиру за 10 700 грн. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_5 28.07.2008 року.

Згідно п.21 договору, квартира буде повністю звільнена продавцем від речей, та зняті з реєстраційного обліку особи, які в ній мешкають, до 08.07.2005 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказала, що мала намір укласти з відповідачкою ОСОБА_5 договір, за яким би вона надавала позивачу підтримку та допомогу, замість чого позивач ОСОБА_6 передасть відповідачу ОСОБА_5 у приватну власність спірну квартиру, яка б мала перейти у власність відповідача після смерті позивача. До КП ДОР «КБТІ» позивач не зверталася, витяг для прийняття спадщини після смерті сина, а також продажу спірної квартири, не замовляла, підпис в замовленні їй не належить, послуги БТІ вона не оплачувала. Наміру продавати спірну квартиру позивач не мала, а підписала оспорюваних договір купівлі-продажу внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір ОСОБА_6 підписала внаслідок введення її в оману відповідачем ОСОБА_5 Позивачка ОСОБА_6 не мала наміру щодо передачі нерухомого майна - квартири відповідачу ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, за яким момент відчуження нерухомого майна наступав після укладання цього договору та не здійснювала жодних дій щодо його укладення.

Відповідно до Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року судом встановлено, що в момент вчинення оспорюваного правочину був наявний обман. Наявність умислу - навмисного цілеспрямованого введення ОСОБА_6 в оману відповідачем ОСОБА_5 доведено в суді належними та допустимими доказами. Відповідач умисно ввела позивача в оману щодо обставин, що мають істотне значення. Воля позивачки ОСОБА_6 щодо передачі нерухомого майна - квартири відповідачу ОСОБА_5 після своєї смерті, а не після укладання договору, воля щодо наміру за життя продовжувати користуватися квартирою, утримувати майно протирічила у вказаний момент результату укладеного правочину - договору купівлі - продажу, за яким момент відчуження нерухомого майна наступав після укладання договору, що підтверджує намір ОСОБА_6 укласти заповіт, а не купівлю - продаж (а.с. 9, зворотній бік).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Рябих проти Росії»).

Відповідно до норм ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ОСОБА_5 не доведено факту передання грошових коштів за недійсним правочином, а отже позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5 кошти у розмірі 160 156,00 грн., задоволенню не підлягають

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із послідуючими змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки не доведено факту порушення матеріальних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_5 відповідачем до задоволення вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною також не підлягає.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в позовних вимогах відмовлено в повному обсязі судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 28.04.2017 року.

Суддя: І. Б. Чайкін