22.02.2017 Справа № 756/7187/16-ц
Справа № 756/7187/16-ц
Провадження № 2/756/570/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

за участю секретаря - Дуб В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивач звернулася до відповідача з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрована та постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. З вересня 2015 року з розташованої поверхом вище квартири №47, власником якої є відповідач, протягом всього дня та після 22:00 год. постійно доносяться гучний шум, галас, гуркіт, неодноразові удари по батареях. Вказані порушення рівня шуму призвели до нервового зриву у позивача, у зв'язку з чим останньою було витрачену значну суму коштів на лікування, придбання ліків. Неодноразові звернення позивача до жителів квартири №47 та її власника з вимогою навести порядок та припинити порушення режиму тиші не дали позитивного результату.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 2100,03 грн. та 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначила, що в квартирі, розташованій поверхом вище проживають квартиранти, під час їхнього проживання з квартири постійно доноситься шум та галас, позивач чула неодноразові удари по батареях. Коли вказані особи виселялися з квартири, вони виносили спортивне знаряддя. Шум, галас, удари по батареях було чути з самого ранку по пізнього вечора, а також у вихідні дні.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову. Пояснив, що в квартирі, яка належить відповідачу, проживала сім'я з дітьми, які орендували у відповідача квартиру. Договір оренди між відповідачем та мешканцями квартири не укладався. Малолітні діти, які проживають в квартирі, протягом дня перебували у навчальних закладах, гуртках, після 22:00 год. повинні були спати, а тому фізично не могли створювати постійний шум в квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2003 року. (а.с.17)

Квартира АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2, розташована поверхом вище над квартирою №39. Така обставина визнана сторонами справи.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни мають право на відшкодування шкоди, завданої їх здоров'ю внаслідок порушення підприємствами, установами, організаціями, громадянами санітарного законодавства.

Статтею 24 вказаного Закону встановлено обов'язок органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян при вчиненні будь-яких видів діяльності вживати заходів до зменшення шкідливого впливу шуму. Зокрема на захищених об'єктах (жилих будинках і прилеглих територіях; лікувальних, санаторно-курортних установах; будинках-інтернатах, освітніх закладах, установах культури; парках, скверах, зонах відпочинку й ін.) у нічний час із двадцяти двох до восьмої години забороняються голосний спів і вигуки, користування звуковідтворюючою апаратурою й іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

У відповідності до ст. 9 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року, у приміщеннях житлових будинків заборонено голосно співати і кричати, користуватися звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму з двадцять другої до восьмої години.

Матеріалами справи підтверджено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає позивач. Власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач, що сторонами не заперечувалося.

Положеннями ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з квартири АДРЕСА_2, до квартири позивача на протязі дня та до пізньої ночі (в тому числі після 22:00 год.) доносився гучний шум, галас, гуркіт.

Такі обставини підтверджуються претензією від 08 квітня 2016 року, направленою на ім'я ОСОБА_2, підписаною позивачем та власниками квартир №23 - ОСОБА_4, №31 - ОСОБА_5, №54 - ОСОБА_6, №55 - ОСОБА_7

Крім того, позивач зверталася до Подільської РДА в м. Києві, Подільського УП ГУ НП у м. Києві із заявами, зверненнями з приводу постійного порушення тиші мешканцями квартири №47. Листом Подільського УП ГУ НП в м. Києві від 29 лютого 2016 року позивача повідомлено, що в ході розгляду її заяви з мешканцями квартири №47 проведено профілактичну бесіду.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти порушення мешканцями квартири, належної на праві власності ОСОБА_2, положень Закону України «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» та Правил користування приміщеннями житлових будинків в частині необхідності дотримання режиму тиші у житлових приміщеннях, однак жодних доказів на спростування обставин, на які посилалася позивач, не надав.

За наведених обставин, судом встановлено, що у зв'язку з порушенням режиму тиші у нічний час та у вихідні дні в квартирі, що розташована поверхом вище, позивач неодноразово зверталася з відповідними заявами, претензіями як до мешканців квартири, до відповідача як власника такої, так і до органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів. Зі сторони правоохоронних органів було проведено профілактичну бесіду з мешканцями квартири № 47. Відповідач, як власник квартири, повинна була вжити належних заходів щодо дотримання приписів Правил користування приміщеннями житлових будинків мешканцями вказаної квартири, які проживали в ній з дозволу відповідача та без укладення договору оренди житла, однак у даному випадку відповідач ОСОБА_2 проявила бездіяльність.

Приймаючи до уваги те, що у справах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов'язок доведення відсутності вини несе відповідач, суд доходить висновку, що вина відповідача у завданні матеріальних збитків позивачу є доведеною та підтверджується належними доказами.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст.22 ЦК України.

Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

У відповіді на претензію від 15 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 зазначила, що мешканці квартири № 47 мають виїхати з такої у червні 2016 року.

У зв'язку з викладеними обставинами, у позивача відбулося загострення хронічних хвороб, їй було встановлено діагноз: шийна радікулоішемія, цереброваскулярна хвороба. Позивач отримала направлення на госпіталізацію до Київської обласної лікарні № 3 від 11 березня 2016 року. Позивач пояснила, що у березні 2016 року вона проходила лікування на денному стаціонарі.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 21 березня 2016 року № 909 позивач сплатила вартість медичних послуг з лікування на денному стаціонарі у сумі 381,60 грн. Крім того, нею були витрачені кошти на придбання медикаментів та оплату аналізів на загальну суму 688,28 грн., що підтверджено касовими чеками.

Відтак, розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, становить 1069,88 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Інші докази, надані на обґрунтування розміру матеріальних збитків, не є належними та допустимими, оскільки підтверджують купівлю плівки та сплату благодійного внеску, що не можна вважати вимушеними витратами позивача на відновлення стану здоров'я.

За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За встановлених судом обставин позивачу була завдана моральна шкода, що виразилася у душевних стражданнях, переживаннях, вимушена була вчиняти певні дії, направлені на відновлення свого звичайного режиму життя. Крім того, суд враховує, що у позивача відбулося загострення хронічних захворювань.

Розмір завданої моральної шкоди позивачем оцінений у 5000 грн. З урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_1, суд вважає за доцільне зменшити розмір моральної шкоди, визначений позивачем, до 2000 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 1069,88 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог суд ухвалює відмовити з підстав, наведених вище.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у загальній сумі 237,02 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1069 (одна тисяча шістдесят дев'ять) гривень 88 копійок та 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 237 (двісті тридцять сім) гривень 02 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко