АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/2045/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/668/К/17 суддя Чумак Т.А.
Категорія № 27 (1) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № :02:102:0076, розташованої в м. Дніпропетровськ, вул. Веселки, яка належить ОСОБА_3, оскільки відповідач ухиляється від виконання обовязків щодо сплати боргу та вчиняє дії, що спрямовані на відчуження майна, що може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № :02:102:0076, розташованої в м. Дніпро (колишня назва Дніпропетровськ), вул. Веселки, 20, та яка належить ОСОБА_3

У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову з задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На думку представника відповідача, судом не враховано те, що спірна земельна ділянка є предметом іпотеки та її обтяжувачем є сам позивач, що виключає будь-яку можливість для ОСОБА_3 вчинити будь-які дії щодо відчуження даної земельної ділянки.

Також зазначає, що оскаржувана ухвала не містить посилання на будь-які докази, подані позивачем щодо вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на відчуження майна і такі докази позивачем до суду не подавались.

Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що ОСОБА_3 в повному обсязі виконала зобовязання за договором позики, у звязку з чим звернулась з позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпро до ОСОБА_1 про визнання припиненими правовідносин та іпотеки земельної ділянки, за яким судом відкрито провадження.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала не містить обґрунтування підстав застосування такого виду забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням земельної ділянки, а також обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням земельної ділянки, яку за умови її обтяження іпотекою, без згоди позивача, відповідач і так не має права та не може відчужувати, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував співмірність заявлених позовних вимог та вимог щодо забезпечення позову та вважав за необхідне забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії з відчуження майна, належного відповідачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч. 2 ст. 151 у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Ухвала, що стосується накладення арешту на нерухоме майно та зняття такого арешту, має містити дані, які дозволяють ідентифікувати особу боржника і відповідне майно.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу, посилаючись на те, що остання уникає від виконання своїх обовязків щодо сплати боргу, у звязку з чим для забезпечення реального виконання рішення суду, просив накласти арешт на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3

На думку колегії суддів, забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3, вчиняти певні дії з відчуження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка є предметом іпотеки та її обтяжувачем є сам позивач, що виключає будь-яку можливість для ОСОБА_3 вчинити будь-які дії щодо відчуження даної земельної ділянки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем заявлено вимог у про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 800284 грн., що є меншою, ніж оцінки спірної земельної ділянки в сумі 219283 грн., яка була застосована при укладення договору іпотеки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 в повному обсязі виконала зобовязання за договором позики, у звязку з чим звернулась з позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпро з позовом до ОСОБА_1 про визнання припиненими правовідносин та іпотеки земельної ділянки, за яким судом відкрито провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішення за зазначеним позовом ОСОБА_3 не прийнято, у звязку з чим відсутні на теперішній час при вирішення заяви про забезпечення позову, підстави стверджувати, що відповідач виконала зобовязання за договором позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування підстав застосування такого виду забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням земельної ділянки, а також того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням земельної ділянки, яку за умови її обтяження іпотекою, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суд, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки це не призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,відхилити.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_6