Справа № 127/3402/15-ц Провадження № 22-ц/772/660/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна - квартири особистою приватною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.11.1999 року вони з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час шлюбу нею, а саме 15.05.2011 року за 262000 грн. придбано квартиру по вул. Ак. Ющенка, 8/49 в м. Вінниці. ОСОБА_2 вказала, що дану квартиру придбала за особисті кошти, які вона отримала від продажу 22.12.2010 року належної їй на підставі договору дарування квартири по вул. 40-річчя, 16/32 м. Вінниці, яку продано за 447000 грн. Просила суд визнати квартиру по вул. Ак. Ющенка, 8/49 м. Вінниці її особистою приватною власністю.

В подальшому ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири, мотивуючи позовні вимоги тим, що під час шлюбу з ОСОБА_2 за спільні кошти 15.05.2011 року придбано квартиру по вул. Ак. Ющенка, 8/49 м. Вінниці. Просив суд виділити йому у власність 1/2 частку квартири та ? частину квартири ОСОБА_2

Справа неодноразово розглядалась судами різних інстанції, останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано трикімнатну квартиру №49, що по вул. Ак.Ющенка, 8 м. Вінниці, загальною площею 87,9 кв.м, житловою площею 51,9 кв.м, особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - квартири, що по вул. Ак.Ющенка, 8/49 м. Вінниці.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені первісного позову ОСОБА_2, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 про визнання квартири по вул. Ак. Ющенка, 8/49 в м. Вінниці особистою приватною власністю та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_4 про поділ зазначеної квартири суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 придбала спірну квартиру за особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири по вул. 40-річчя, 16/32 м. Вінниці, що належала їй на праві особистої власності, тому спірна квартира є її особистою приватною власністю.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторонни у справі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 20.11.1999 року, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року розірвано (т. 2 а.с.144).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2010 року позивач ОСОБА_2 продала належну їй на підставі договору дарування від 12.07.2001 року (реєстровий №1375) квартиру по вул. 40-річчя, 16/32 м. Вінниці за 447000 грн. (т.1 а.с.7а-10).

Згідно договору купівлі-продажу від 15.05.2011 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 продали, а ОСОБА_2 купила трикімнатну квартиру №49, що по вул. Ак. Ющенка, 8 м. Вінниці, за 262000 грн., договір купівлі-продажу від 15.05.2011 року посвідченний приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 (т.1 а.с.11-15).

Як вбачається з копії заяви від 15.05.2011 року на ім"я приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_4 надав згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_2 квартири по вул. Ак. Ющенка, 8/49 м. Вінниці (т.2 а.с.50).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (Правова позиція ВСУ у справі №6-612цс15 від 01.07.2015 року).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області листом за №37383/10/02-28-13-02 від 15.09.2016 року повідомила, що ФОП ОСОБА_4 рахується на податковому обліку Вінницької ОДПІ з 13.02.2013 року, тому надати інформацію за період до 2011 р. про задекларовані доходи ОСОБА_4 немає можливості. (т.2 а.с.123).

Однак як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій договорів про надання послуг від 01.04.2009 року, 01.01.2010 року, 01.01.2011 року, вбачається, що між ФОП ОСОБА_11 і ОСОБА_4 були укладені договори про перевезення одягу (т.2 а.с.59-60, 64-65, 70-71).

З актів приймання передачі за договорами про надання послуг від 01.04.2009 року, 01.01.2010 року, 01.01.2011 року, в яких зазначено, що вартість послуг ОСОБА_4 складає: 10000 євро (акт від 30.06.2009), 8000 євро (акт від 30.0.2009), 14000 євро (акт від 30.12.2009), 10000 євро (акт від 30.03.2010), 12000 євро (акт від 30.06.2010), 10000 євро (акт від 30.09.2010), 6000 євро (акт від 30.12.2010), 10000 євро (акт від 30.03.2011), 8000 євро (акт від 30.06.2011), 10000 євро (акт від 30.09.2011), 10000 євро (акт від 3012.2011) (т.2 а.с.61-63, 66-69, 72-75).

Згідно наданої інформації ФОП ОСОБА_11 за виконані послуги з перевезення, ОСОБА_4 отримував кошти готівкою особисто від неї (т.2 а.с.57).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що у ОСОБА_4 був наявний заробіток, оскільки здійснював приватні перевезення, які підтверджується вище зазначеними договорами, актами та наданою відповіддю ФОП ОСОБА_11

У п.5 договору купівлі-продажу від 15 травня 2011 року, зазначено, що придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_4 викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 15 травня 2011 року за реєстровим №879 (т.1 а.с.11-13).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у п.5 вказаного договору обставини свідчать, що квартира придбавалась за спільні кошти, так як згідно положень ст. 65 СК України згода на укладення угоди іншого подружжя вимагається лише у випадку розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому трикімнатна квартира АДРЕСА_1 є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в заяві ОСОБА_4 від 15.05.2011 року про надання згоди на купівлю дружиною ОСОБА_2 квартири нотаріусом роз'ясненно зміст статей 60, 65 СК України (підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя і право подружжя на розпорядження майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя), а про роз'яснення змісту ст. 57 СК України (майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка) при оформленні цих документів, не зазначено, що також дає правові підстави вважати квартиру об»єктом спільної сумісної власності.

Крім того, ОСОБА_2 не надано доказів факту наявності коштів від продажу квартири (22.12.2010 року), яка належала їй на праві особистої власності, на час придбання спірної квартири (15.05.2011 року), а також не надано відповідних доказів, що саме ці кошти були нею сплачені під час укладання договору купівлі-продажу від 15.05.2011 року, так як з часу продажу квартири до придбання спірної квартири пройшло майже 5 місяців.

Покази свідка ОСОБА_12, яка є матір»ю ОСОБА_2 про те, що дочка віддала їй кошти від продажу квартири на зберігання, які в подальшому були витрачені на купівлю спірної квартири нічим не підтвердженні та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки мати є заінтересованою в тому, щоб за її дочкою ОСОБА_2 було визнано право особистою приватною власністю на спірну квартиру.

Зокрема, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 в суді першої інстанції надала покази, що посвідчуючи договір купівлі-продажу від 15.05.2011 року, вона отримала від чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заяву-згоду на придбання квартири, однак під час оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 не повідомляла, що квартира купується за її особисті кошти.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно, умовами виникнення обов'язків за договором, укладеним одним з подружжя, у другого з подружжя, є: 1) укладення одним з подружжя договору в інтересах сім'ї; 2) факт використання придбаного майна в інтересах сім'ї; 3) відсутність заперечень другого з подружжя проти укладення такого договору або відсутність інших порушень правил розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя.

З урахуванням вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільним сумісним майном подружжя, оскільки купувалась в інтересах сім»ї, використовувалась тривалий час в інтересах сім»ї, чоловік ОСОБА_4 надав письмову згоду, яка нотаріально посвідчена, а тому зазначена квартира підлягає поділу між подружжям. Тобто первісний позов слід залишити без задоволення, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна - квартири особистою приватною власністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - квартири задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя, квартири АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис ОСОБА_13

Судді: підписи ОСОБА_14

ОСОБА_15

Згідно з оригіналом: ОСОБА_13