Справа № 758/120/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області на дії (бездіяльність) державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Ясінської А.С., суд,-

В С Т А Н О В И В :

Стягувач звернувся до суду з вищезазначеною скаргою мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2013 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 758/120/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору у розмірі 3 219, 00 грн.

Зазначають, що 16.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Фастівського МРУЮ Ясінською А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49664770.

Посилаються на те, що в подальшому 11.08.2016 року стягувачем отримано інформацію через Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, що 31.05.2016 року державним виконавцем Фастіського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Ясінською А.С., керуючись п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Звертають увагу суду на те, що такі дії (бездіяльність) державного виконавця пов'язані із завершенням виконавчого провадження порушують права та законні інтереси банку як стягувача, а також призводять до грубого порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України, як норми прямої дії та приписів ст.ст. 13, 18, 28, 37, 48, 56, 68 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не було вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду для повного та фактичного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» звертаються з даною скаргою до суду та просять визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця пов'язані із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.05.2016 року у виконавчому провадженні № 49664770, а також визнати незаконною та скасувати вказану постанову.

Представник стягувача, боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника стягувача до суду надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності. Причини неявки інших учасників процесу суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 386 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.09.2013 року Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 758/120/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 3 219, 00 грн. судового збору, який 15.12.2015 року був пред'явлений стягувачем до виконання до Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області.

16.12.2015 року державним виконавцем Ясінською А.С. ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49664770.

В подальшому 31.05.2016 року державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки боржник відсутній за адресою вказаною у виконавчому документів і його місцезнаходження з'ясувати неможливо.

Однак суд не може погодитись із правомірністю таких дій державного виконавця і як наслідок із правомірністю винесеної постанови, виходячи з наступного.

Так стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зі змісту ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про виконавче провадження» чинного на день виникнення правовідносин, слідує, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України можна зробити висновок, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

В той же час судом встановлено, а державним виконавцем не спростовано, що він повертаючи виконавчий документ стягувачу, в межах виконавчого провадження ВП № 49664770 не вжив всіх можливих заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішення та не використав всі надані йому ЗУ «Про виконавче провадження» права, зокрема: не отримав інформацію з Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Київській області (ДАІ), щодо наявності зареєстрованих за боржником транспортних засобів; не отримав інформацію з Головного управління земельних ресурсів у Київській області щодо зареєстрованих за боржником земельних ділянок; не отримав інформацію з Інспекції державного технічного нагляду щодо наявності зареєстрованої за боржником сільгосптехніки; не отримав інформацію з Інспекції Головного державного реєстратора флоту України про наявність зареєстрованих річкових та маломірних плавзасобів за боржником; не виніс постанову про арешт майна та коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження; не отримав інформацію з Головного управління Державної міграційної служби України про надання інформації чи звертався боржник із заявою про отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон; не направив до суду подання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України; не здійснив вихід до помешкання боржника щодо перевірки його майнового стану; не звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла або іншого володіння боржника; не застосував до боржника привід та ін..

Не вжиття державним виконавцем всіх вищезазначених заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішення не дає підстав зробити висновок про неможливість виконання рішення суду та прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

З врахуванням зазначеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що дії державного виконавця з винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2016 року не можуть вважатися такими, що вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, а тому є неправомірними.

За приписами статті 12 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокрема оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом….

Крім того, згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами статті 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи ту обставину, що судом встановлено неправомірність дій державного виконавця з винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2016 року, що в свою чергу тягне за собою як наслідок неправомірність самої Постанови, а тому остання підлягає скасуванню, що в повній мірі відновить порушені права стягувача.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги стягувача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 6, 11, 12, 18, 82, 83, 90 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області на дії (бездіяльність) державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Ясінської А.С. - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Ясінської А.С. у виконавчому провадженні ВП № 49664770 щодо винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.05.2016 року - неправомірними.

Визнати неправомірною та скасувати Постанову про повернення виконавчого

документа стягувачеві від 31.05.2016 року винесену у виконавчому провадженні ВП № 49664770 державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Ясінською А.С.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко