Справа № 712/3586/16-ц
Провадження № 2/712/81/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 16 вересня 2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Перебуваючи у шлюбі сторони придбали за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.2006, зареєстрованого в реєстрі правочинів під № 1790900, трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Квартира зарєстрована на відповідача ОСОБА_2 Для придбання даної квартири 14.12.2006 між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариство «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2О кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 17100,00 швейцарських франків, у порядку та умовах, зазначених в даному договорі. Також між ОСОБА_4 та банком був укладений договір поруки № 75314 від 14.12.2006. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.01.2015 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач відмовився виконувати свої зобовязання щодо погашення заборгованості по даному кредиту та сплаті процентів за користування ним. Тому, щоб здійснити погашення по договору, як поручитель, ОСОБА_4 позичила кошти в сумі 281 088,00 грн., які в еквіваленті складали 11 520,00 швейцарських франків. Грошові кошти були позиченні у сторонньої особи після розірвання шлюбу, так як сторони разом не проживали і не вели спільного господарства, а тому вони є особистою власністю позивачки. Після чого, ОСОБА_4, як поручитель за договором поруки № 75314 від 14.12.2006, погасила 25.06.2015 заборгованість по кредитному договору № 0 від 14.12.2006, укладеному між банком та ОСОБА_2 на придбання спільної квартири, що підтверджується довідкою та платіжним документом. До цього часу відповідач відмовляється відшкодовувати у добровільному порядку та повернути сплачені вищевказані грошові кошти. Крім того, під час спільного проживання у шлюбі сторони придбали спільне майно, яке знаходилось в квартирі, а саме: холодильник «LG»; посудомину машину «Piramida»; витяжку кухонну «Piramida»; духову шафу «Ariston»; варильну поверхню «Wirpool»; пральну машину «Indesit», мікрохвильову піч «Samsung»; водонагрівач «Термекс»; телевізор «Samsung»; кондиціонер спліт 9 «Samsung»; набір кухонних меблів; кухонні стільці (4 шт.); шафу купе; диван і крісло; стінку дитячу; ліжко та дві тумби; пилосос «Zelmer»; компютерний стіл, загальною вартістю 59 297 грн. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, між сторонами не досягнуто. Вищевказане майно знаходилося в спільній квартирі. Відповідач вивіз із квартири все майно, яке підлягало розподілу як майно подружжя. Просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за вказане майно в розмірі 70 відсотків від його, відступивши від рівності часток, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Крім того, під час спільного проживання відповідач самостійно користувався кредитними грошовими коштами, які знаходилися на картковому рахунку, відкритому на ім"я позивачки, витративши на власні потреби 16 899,25 грн., що підтверджується роздруківкою з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Просить суд грошові кошти, що були сплачені нею за кредитним договором по зобовязанням після розірвання шлюбу, стягнути в повному обсязі з відповідача. Здійснити поділ спільного майна подружжя, відступивши від засади рівності часток подружжя відповідно до вимог ст..70 СК України, а саме: стягнути відповідача грошову компенсацію за вивезене ним майно та витрачені грошові кошти із карткового рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 70% в сумі 53337 грн. та стягнути кошти в сумі 11520 швейцарських франків, сплачені по кредитному договору № 0, і понесені судові витрати.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, провести розподіл спільного майна подружжя, відступивши від засад рівності частин, оскільки з нею проживає їх малолітній син і відповідач своїми діями по розпорядженню грошовим коштами на власний розсуд, завдав шкоди інтересам сім"ї. Суду пояснила, що договір споживчого кредиту № 0 був укладений відповідачем ОСОБА_2 для розвитку свого бізнесу та отримані ним грошові кошти не були використані в інтересах сім"ї, а скеровані ним на підприємницьку діяльність. Тим паче, дані гроші не використовувалися для придбання спільної квартири, оскільки в цьому не було потреби, так як у них в навності було достатньо заощаджень для придбання житла, а посилання на це у позові та апеляційній скарзі в іншому судовому провадженні є помилкою, допущеною адвокатом при підготовці вказаних докментів. Вона, як поручитель, виконала зобов"язання ОСОБА_2 за вказаним вище кредитним договором, сплативши 11520 швейцарських франків, а тому набула право вимоги. Одночасно зазначила, що ОСОБА_2 на власний розсуд також витрачав гршові кошти, які знаходилися на картковому рахунку, відкритому на її ім"я, витративши 16 899,25 грн., що підтверджується роздруківкою з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з якої вбачається, що за ці кошти сплачувалися великі суми за комунальні послуги, заправлялися автомобілі тощо. Придбане за час шлюбу рухоме майно відповідач без її відому та згоди вивіз із спільної квартири, а тому просить стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі 70% вартості цього майна та 70% витрачених коштів з карткового рахунку, всього на суму 53337 грн., а також 11520 швейцарських франків і понесені судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд провести розподіл спільного майна та боргів подружжя в рівних частинах. Представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що частину рухомого майна позивачка також забрала із спільної квартири, що підтверджується висновками органів поліції. Щодо грошових коштів вважали за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачкуи 1/2 частину від загальної суми витраченх коштів, оскільки як споживчий кредит, так і кредитні кошти ПАТ КБ "ПриватБанк", були отримані та використані під час шлюбу. Доказів витрачання відповідачем спірних грошових коштів лише на власні потреби, всупереч інтересам сім"ї суду не надано. Твердження позивачки, що отримання споживчого кредиту не пов"язано з придбанням спільного нерухомого майна у вигляді квартири, суперечить її позовній заяві та апеляційній скарзі у справі про поділ цього ж нерухомого, а також наявним у справі доказам. Так, придбання квартири, отримання споживчого кредиту, укладення договорів поруки та іпотеки відбулося в один день - 14.12.2006. З договору купівлі-продажу нерухомого майна вбачається, що розрахунок з продавцями проводився у два етапи - 131300 грн. були сплачені до підписання цього договору, а 70700 грн. - протягом одного банківського дня після підписання договору. А саме 17100 швейцарських франків, що в еквіваленті становило 71813,62 грн., були отримані за договором споживачого кредиту. Таким чином, боргові зобов"язання виникли у подружжя, тому їх виконання повинно здійснюватися у рівних частках позивачем та відповідачем. Звернули увагу суду, що оплата придбаного за час шлюбу кодиціонера спліт 9 «Samsung» здійснена грошовими кошта з карткового рахунку, відкритого на ім"я позивачки, що підтверджує позицію відповідача щодо використання кредитних коштів ПАТ КБ "ПриатБанк" в інтересах сім"ї.

Суд вислухавши сторони, представників відповідача, свідка ОСОБА_7, дослідивши писмьові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 16.09.2000 уклали шлюб, який було розірвано рішенням Сонівського районного суду м. Черкаси від 27.01.2015. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-СР № 013981.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.2006, зареєстрованого в реєстрі правочинів під № 1790900, ОСОБА_2 купив трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Пунктом 2.3. договору купівлі-продажу нерухомого майна передбачено, що розрахунок з продавцями проводиться наступним чином: 131300 грн. сплачені до підписання цього договору, а 70700 грн. - протягом одного банківського дня після підписання договору.

У цей же день - 14.12.2006 між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариство «УкрСиббанк» укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2О кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 17100,00 швейцарських франків, що в еквіваленті становило 71813,62 грн., у порядку та умовах, зазначених в даному договорі. При цьому, в цей же день, між ОСОБА_4 та банком укладений договір поруки № 75314, згідно з яким позивачка зобов"язалася перед банком відповідати за кредитом ОСОБА_2 Крім того, ОСОБА_4 надала нотаріально посвідчену згоду на отримання чоловіком кредитних коштів в ПАТ «Укрсиббанк», на передачу в іпотеку квартири № 43, що розташована за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка 200, зазначивши, що квартира являється їх спільною сумісною власністю, а правочин укладаний в інтересах сімї.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором, трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 була передана ПАТ «Укрсиббанк» в іпотеку, що підтверджується відповідним договорм від 14.12.2006 року №37739.

ПАТ «Укрсиббанк» 06.05.2015 звернувся до позивачки ОСОБА_4 з вимогою №26-52-164 про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

ОСОБА_4 22.06.2015 року позичила в ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 281 089 грн., що підтверджується борговою розпискою.

Відповідно до довідки № 26-52-365 від 25.06.2015 ПАТ «Укрсиббанк» прийняв від ОСОБА_4, яка виступала поручителем та солідарним боржником, грошові кошти в розмірі 281 088 грн. Кредитна заборгованість по кредитному договору № 0 від 14.12.2006, укладеному між банком та ОСОБА_2, погашена в повному обсязі, що підтверджується платіжним документом № 38 від 25.06.2015.

Під час розгляду справи 24.04.2017 АТ «Укрсиббанк» надав довідку, що ОСОБА_2 був наданий споживчий кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку, розташованої за адресою: м.Черкаси, бул.Шевченка, 200, кв.43. Кредит видався 14.12.2006 у швейцарських франках, кредитний договір № 0.

Кірм того, під час спільного проживання у шлюбі сторони придбали рухоме майно, яке знаходилось в квартирі 43 по бул.Шевченка, 200 в м.Черкаси, а саме: холодильник «LG»; посудомину машину «Piramida»; витяжку кухонну «Piramida»; духову шафу «Ariston»; варильну поверхню «Wirpool»; пральну машину «Indesit», мікрохвильову піч «Samsung»; водонагрівач «Термекс»; телевізор «Samsung»; кондиціонер спліт 9 «Samsung»; набір кухонних меблів; кухонні стільці (4 шт.); шафу купе; диван і крісло; стінку дитячу; ліжко та дві тумби; пилосос «Zelmer»; компютерний стіл, загальною вартістю 59 297 грн.

Вартість вказаного майна визначена за розрахуновими документами, поданими позивачкою, та повністю приймається судом, оскільки відповдіач не надав на огляд експерта спірне майно, що унеможливило проведення судової товарозначвої експертизи на предмет визначення вартості вказаного майна.

ОСОБА_4 04.11.2015 зверталася до Соснівського районного відділу УМВС України в Черкаській області у звязку з вчиненням на неї та її неповнолітньої дитини психологічного насильства, погроз, образ з боку ОСОБА_2, в зв"язку з чим вона вимуша покинути квартиру АДРЕСА_2. За результатами перевірки вказаного звернення лейтенантом міліції ОСОБА_10 06.11.2015 винесено висновок, вирішено: перевірку завершити, при виявленні гр. ОСОБА_2, притягти останнього до адміністративної відповідальності.

Свідок Мусієнко суду пояснив, що особисто бачив, як ОСОБА_2 вивозив з квартири АДРЕСА_3 меблі та побутову техніку, про що він повідомив ОСОБА_4, оскільки на той час вона у квартирі з сином вже не мешкала і не мала до неї доступу, так як ОСОБА_2 змінив замки на вхідних дверях.

З цього ж приводу сторони по справі зверталися до орагнів міліції, за результатами їх звернень існують висновки. Проте, вони не містять для суду інформативного навантежння щодо переміщення рухомого спірного майна пордружжя ОСОБА_2, оскільки їх зміст викладений зі слів заявників.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2015 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток та встановлення порядку користування задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні позову в частині встановлення порядку користування кватирою відмовлено.

З виписки по картці/рахунку № 649658 ПАТ КБ "ПриватБанк" від 08.07.2015 на імя ОСОБА_4 вбачається, що з кредитних коштів даної карти за період з 17.11.2011 по 06.11.2014 здійснювалася оплата за придбання продовольчих товарів, комунальних послуг, придбання паливно-мастильних матеріалів (бензин) та інших витрат, поточний баланс на 06.11.2014 становив 16 899,25 грн.

В матеріалах цивільної справи наявна довідка-розрахунок №1110/01-08-36 від 29.05.2016 заборгованості по аліментах гр. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за період з 01.12.2015 по 01.05.2016 року, з якої вбачається, що станом на 01.12.2015 існує переплата в розмірі 57,15 грн., а заборгованість станом на 01.05.2016 становить 2342,85 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку № 528 від 29.08.2016 року виданою державним виконавцем Центрального відділу ДВС міста Черкаси заборгованість на дату видачі довідки в гр.. ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4 відсутня, існує переплата в розмірі 1390,57 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 14.09.2016 року у справі № 6-539цс16.

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 24 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Аналіз наведених норм закону дає підстави обґрунтовано стверджувати, що майно, придбане у шлюбі за рахунок кредитних коштів, отриманих внаслідок укладення одним з подружжя кредитного договору в інтересах сім'ї, стає спільним майном подружжя, при цьому частки кожного із подружжя у цьому майні є рівними. Одночасно у подружжя виникає солідарне боргове зобов'язання за укладеною угодою, яке також враховується при поділі майна, шляхом поділу цього зобов'язання між подружжям, стягнення певних сум з одного подружжя на користь іншого у разі погашення останнім боргового зобов'язання за свої особисті кошти, тощо. Проте у будь-якому випадку виконання одним із подружжя боргового зобов'язання за рахунок особистих коштів по угоді, укладеній в інтересах сім'ї, не змінює розмір частки цього подружжя у спільному майні, придбаному за позичені кошти.

Таким чином, грошові зобов"язання, які виникли під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 14.12.2006, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, грошові зобов"язання за картковим рахунком № 649658 ПАТ КБ "ПриватБанк", відкритим на ім"я ОСОБА_4, є спільними грошовим зобов"язаннями подружжя, оскільки в ході розгляду справи не добуто належних, об"єктивних та допустимих доказів того, що відповдіач ОСОБА_2 використав вказані кошти лише у власних потребах всупереч інтересам сім"ї. Навпаки, з виписки по картковому рахунку вбачається, що оплата за придбання кондиціонеру спліт 9 «Samsung» здійснена 15.06.2014 за рахунок кредитних коштів, що спростовує, в свою чергу, твердження позивачки щодо використання даного карткового рахунку відповідачем лише в особистих інтересах всупереч інтересам сім"ї.

Посилання позивачки ОСОБА_4 на те, що кредитний договір № 0 від 14.12.2006 року укладався не на придбання квартири, а був лише споживчим кредитом, спростовується доказами, наявними в матеріалах цивільної справи, а саме: договором купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.2006, п. 2.2 якого передбачено, що за домовленістю сторін встановлено такий порядок розрахунків із сплати ціни нерухомого майна: 131300,00 гривень сплачені покупцем ОСОБА_2 до оформлення цього договору, 70700,00 гривень, покупець сплачує продавцеві протягом одного банківського дня, після підписання цього договору. Цього ж дня, 14.12.2006 ОСОБА_2 укладає кредитний договір на отримання грошових коштів в розмірі 17100,00 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 71813,62 грн. за курсом валют на дату укладення договору, тобто сума яка була взята відповідачем ОСОБА_2 є майже рівноцінною до суми, яку він зобовязався цього дня надати по договору купівлі продажу нерухомого майна, а саме квартири № 43, що знаходиться за адресою: бул. Шевченка, 200, що в м. Черкаси. Тому наявні всі підстави вважати що кредитні кошти бралися на оплату частини договору купівлі продажу квартири.

Оскільки рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2015 року визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, то відповідно до цього вона отримала ? частину зобовязання по кредитному договору № 0 від 14.12.2006. Проте, предметом розгляду даної справи кредитні зобовязання не виступали, тому суд вважає за необхідне в межах розгляду даної справи врахувати наявність даних зобовязань при стягненні компенсації грошових коштів, що були сплачені позивачкою ОСОБА_4 (ОСОБА_1) за кредитним договором по зобовязанням після розірвання шлюбу.

На час припинення сімейних відносин заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.12.2006 ще існувала, яку за умовами договору повинен сплачувати відповідач. Проте, заборгованість була сплачена позивачкою як поручителем по договору кредиту після розірвання шлюбу з відповідачем. У той же час, як зазначалося вище, вказані правовідносини виникли у подружжя, тому, незважаючи на виконання грошових зобов"язань поручителем -позивачкою після розірвання шлюбу з відповідачем, до них застосовують норми сімейного законодавства.

Аналогічна позиція суду і стосовно грошових коштів на карткововму рахунку ПАТ КБ "ПриавтБанк", відкритому на ім"я ОСОБА_4

Таким чином, до стягнення з відповідача ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 підлягає 1/2 частина суми грошових зобов"язань, яка склаадється із сплачених позивачкою коштів за кредитним договором № 0 від 14.12.2006 та заборгованості за картковим рахунком № 649658 ПАТ КБ "ПриватБанк", відкритим на ім"я ОСОБА_4

З приводу позовних вимог позивачки стосовно здійснення поділу спільного майна подружжя, з відступом від засади рівності часток подружжя відповідно до вимог ст.70 СК України, а саме: стягнути відповідача грошову компенсацію за придбане в шлюбі майно, яке він вивіз без згоди позивачки варто зазначити наступне.

Підстави для зміни розміру часток подружжя у спільному майні визначені частинами другою і третьою ст.70 СК України.

Так, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Проаналізувавши докази, надані позивачкою в обґрунтування її доводів на користь збільшення розміру її частки у спільному майні, зокрема, утримання позивачкою дитини, конфлікти між сторонами, суд визнає їх недостатніми для застосування приписів ч.3 ст.70 СК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 сплачує на користь позивачки ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Судом достеменно встановлено, що сторонами було придбане рухоме майно, перелік якого ними не оспорюється. У той же час, здійснити реальний поділ майна неможливо внаслідок відсутності такого майна на час розгляду справи. За наведених обставин суд вважає за доцільне стягнути на користь позивачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного рухомого майна подружжя в сумі 27 646 грн., за виключенням вартості кондиціонера (4005 грн.), так як з"ясовано, що він придбаний за кредитні кошти і заборгованість по кредиту не погашена.

Позовна вимога позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрачених грошових коштів із карткового рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає до часткового задоволення, оскільки суд критично оцінює її посилання, що відповідач користувався картковим кредитним рахунком виключно у своїх цілях, а не в цілях сімї, так як на підтвердження даного факту позивачем не надано жодних доказів, а в порядку ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому суд вважає, що дані кошти були використані в період шлюбних відносин, то і погашення заборгованості мають здійснювати обидві сторони в рівних частках і до стягнення з відповідача підлягає 8449,63 грн.

Оскільки при подачі позову позивачкою не в повному обсязі сплачений судовий збір, його решта підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК Уркаїни, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного рухомого майна подружжя в сумі 27 646 грн., грошові кошти в сумі 8449,63 грн., понесені судові витрати в сумі 552,20 грн., а всього 36647,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5760 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті складає 154 252,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 1351,29 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий І.О.Мельник