Справа № 489/1783/16-ц
Номер провадження 2/489/86/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі Куцовій Д.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 р. ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Вказував, що 15.01.2008 р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір. Відповідно до умов Договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 53 827,67 доларів США строком до 14.01.2028 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Також відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в порядку, встановленому кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором 15.01.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Проте відповідачі свої зобовязання за договорами належним чином не виконували, в звязку з чим, станом на 10.02.2016 р., утворилась заборгованість за кредитом.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором № ML-400/001/2008 від 15.01.2008 р. у розмірі 35 506,71 дол. США, що еквівалентно 921 203 грн. 83 коп., а також судовий збір.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», відповідно до якого посилався на відсутність у Банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій на час укладення кредитного договору, в звязку з чим просив суд визнати кредитний договір від 15.01.2008 р., укладений між ним та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») за № ML-400/001/2008 недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали, просили задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, оскільки договір поруки припинений, через сплив строку звернення із вимогою до поручителя.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

15.01.2008 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № ML-400/001/2008, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 53 827,67 доларів США, з фіксованим відсотком плаваючої процентної ставки 4,49 %, строком до 14.01.2028 р.

Відповідно до п.1.5.1. Кредитного Договору повернення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені в графіку Платежів.

Згідно до ст. 1.6.1 позичальник зобовязаний повністю повернути Банку суму отриманого за цим Договором Кредиту не пізніше Дати остаточного повернення Кредиту та відповідно до умов встановлених цим Договором.

Згідно п. 4.1 Кредитного Договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань за цим Договором Позичальник несе відповідальність порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі.

З метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 за вищевказаним Кредитним Договором 15.01.2008 р. між ОСОБА_4 та Банком був укладений Договір поруки № SR-400/001/2008, відповідно до умов якого поручитель зобовязалась відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань.

Відповідно до п. 2.1 Порукою за Договором поруки забезпечується вимоги Кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за Кредитним Договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному Договорі.

В подальшому між Банком та ОСОБА_2 були укладені Додатковий договір №1 від 16.03.2009 р. та Додатковий договір №2 від 12.11.2010 р. до Кредитного Договору № ML-400/001/2008, за якими було змінено процентну ставку за користування кредитом.

Водночас 16.03.2009 та 12.11.2010 р. між Банком та відповідачкою ОСОБА_4 були укладені Додатковий договір № 1 та Додатковий договір № 2 до Договору поруки SR-400/001/2008.

Згідно п.2.1.5.1. Додаткового договору № 2 встановлено, що у випадку невиконання Позичальником Боргових зобов`язань понад 30 календарних днів Позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі у строк, що складає 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань . При цьому Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про виконання своїх зобов`язань у повному розмірі, а Позичальник вважається таким, що отримав вимогу.

Проте в порушення умов, передбачених договорами, відповідачі грошові зобовязання перед кредитодавцем належним не виконували, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зі змісту зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що під час укладання кредитного договору Банк не мав відповідної банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому законом порядку, в звязку з чим вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості в іноземній валюті є безпідставними. З огляду на такі обставини, ОСОБА_2 вважає, що кредитний договір від 15.01.2008 р. укладений між ним та ПАТ «ОТП Банк» є недійсним.

Однак з такими доводами ОСОБА_2 не можна погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ . Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями , що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті .

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, повязані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» отримано генеральну банківську ліцензію за № 191 від 02.03.1998 р. на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями.

Також, невідємною частиною ліцензії № 191 є Дозвіл від 08.11.2006 р. за №191-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ПАТ «ОТП Банк» з валютними цінностями.

Відповідно до Додатку до дозволу №191-1 від 08.11.2006 р. Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема шляхом залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Таким чином, перешкоди для укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем та надання позивачем грошових коштів відповідачу в кредит в іноземній валюті на момент укладання договору були відсутні.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити через його необґрунтованість.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_5, станом на 10.02.2016 р., заборгованість відповідачів складає 35 506, 71 доларів США, що еквівалентно 921 203 грн. 83 коп., а саме: 30 385,84 доларів США, що еквівалентно 788 345 грн. 42 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 120,87 доларів США, що еквівалентно 132 858 грн. 41 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При цьому, згідно цього ж розрахунку вбачається, що останній платіж було здійснено відповідачем 18.03.2015 року.

Позивачем же лише 19.02.2016 р. було направлено відповідачам досудові вимоги про дострокове погашення кредиту в добровільному порядку, проте останні жодних дій з погашення заборгованості перед Банком не вчинили, до суду позивач звернувся 12.04.2016 року.

Проте строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція міститься у Постановах Верховного Суду України, викладених у справах № 6-2875 цс 15, 6-436 цс 15, 6-272 цс 16, які є обовьязковими для врахування відповідно до ч.2 ст.214, 360-7 ЦПК України.

Виходячи з наведеного вище, суд погоджується із твердженнями представника відповідача ОСОБА_4 щодо припинення поруки, через що позовні вимоги до поручителя не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 13818 грн. 06 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212 - 214, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № ML-400/001/2008 від 15.01.2008 р. в розмірі 35 506, 71 доларів США, що еквівалентно 921 203 грн. 83 коп., а саме: 30 385,84 доларів США, що еквівалентно 788 345 грн. 42 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 120,87 доларів США, що еквівалентно 132 858 грн. 41 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 13 818 грн. 06 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова