Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання неправомірним рішення щодо зміни розміру процентної ставки, зобов'язання провести перерахунок та списання коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_7, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 4 червня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), було укладено кредитний договір № А100001, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 24 678 доларів США строком до 1 червня 2028 року зі сплатою відсоткової ставки LIBOR 3м збільшеної на маржу 11,5 %.

У подальшому відповідачем в односторонньому порядку було змінено розмір процентної ставки в сторону збільшення до LIBOR 3м збільшеної на маржу 11,5 %+2 % (відповідно до п. 5.3 кредитного договору). У порушення п. 3.7 додаткового договору відповідач письмово не повідомляв її про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що такі дії банку щодо збільшення процентної ставки є неправомірними, позивач ОСОБА_6 просила визнати рішення щодо зміни процентної ставки за договором у сторону збільшення неправомірним; встановити таку процентну ставку за договором, яка діяла до моменту її підвищення; зобов'язати відповідача провести перерахунок виплачених коштів за неправомірно збільшеною процентною ставкою за весь період неправомірного підвищення; зобов'язати відповідача списати з тіла кредиту суму переплачених нею коштів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 4 червня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № А100001, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 24 678 доларів США строком до 1 червня 2028 року зі сплатою відсоткової ставки LIBOR 3м збільшеної на маржу 11,5 %.

На забезпечення виконання ОСОБА_6умов цього договору 5 червня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань за договором від 4 червня 2008 року № А100001.

28 березня 2012 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_6 було укладено додатковий договір до кредитного договору від 4 червня 2008 року № А100001.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 11,5 %. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії договору. LIBOR - змінна Лондонська міжбанківська ставка по депозитах у доларах США. Ця ставка використовується як базова для визначення процентної ставки для позичальника. Для розрахунку обирається тримісячний LIBOR.

Відповідно до п. 3.7 договору у разі зміни законодавства України щодо здійснення кредитування, облікової ставки Національного банку України, інших економічних умов, що впливають на ціну кредитних коштів, банк має право самостійно змінити розмір маржі за кредитом, попередивши про це позичальника рекомендованим листом протягом 7 днів з дати внесення таких змін.

У п. 5.3 договору передбачено, що у разі невиконання позичальником п. 2.3 або п. 6.3 цього договору процента ставка за кредитом, визначена у п. 3.2 договору, збільшується на 2 % річних, до повного виконання позичальником умов договору. Проте якщо кредит отримано на ремонт (реконструкцію) нерухомості, то при невиконанні п. 2.3 цього договору, процентна ставка за кредитом, визначена у п. 3.2 договору, збільшується на 2 % річних та діє протягом усього строку кредитування. У разі невиконання позивальником п. 2.3 та п. 6.3 цього договору, процента ставка за кредитом, визначена у п. 3.2 договору, збільшується на 4 % річних та діє до повного виконання позичальником умов відповідних пунктів цього договору. Сторони домовилися, що зміна процентної ставки за цим договором, у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 6.3 договору позичальник зобов`язаний здійснити до моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії цього договору, щорічне страхування на користь банку страховій компанії, з якою банком укладено угоду про співпрацю: предмета іпотеки, не пізніше 7 днів від моменту набуття права власності на нього; власного життя та працездатності в день підписання цього договору.

Відповідно до довідки банку від 8 червня 2015 року розмір відсоткової ставки з 1 жовтня 2013 року становить LIBOR 3м збільшеної на маржу 11,5 %+2 % (відповідно до п. 5.3 кредитного договору).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що підвищення відсоткової ставки відповідало умовам договору від 4 червня 2008 року № А100001, укладеного між сторонами у справі, оскільки відсоткова ставка була збільшена банком на підставі п. 5.3 договору за невиконання позичальником п. 6.3 цього договору. У порядку п. 3.7 договору відсоткова ставка не змінювалася.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про необґрунтованість і недоведеність заявлених ОСОБА_6 позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Дем'яносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: