АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар: Герман Я.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 в травні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 грудня 2015 року ним було збудовано залізобетонний фундамент під огорожу навколо земельної ділянки, яка належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і знаходяться с. Валя Кузьмин Глибоцького району Чернівецької області.

Посилався на те, що 27 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 разом зі своїм товаришем зруйнували збудований напередодні фундамент, повисмикували межові знаки та розкидали дерев'яні колоди. 28 грудня 2015 року він відновив зруйнований фундамент, однак через декілька годин після завершення будівельних робіт відповідач знову зруйнував його.

Зазначав, що неправомірними діями відповідача йому була завдана матеріальна шкода на суму 5 376 грн. та моральна шкода, яку він оцінює в

________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/59/17 Головуючий у 1 інстанції: Маковійчук Ю.В.

Категорія: 33 Доповідач: Литвинюк І.М.

5 000 грн., які він просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 5 376 грн. та 500 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Посилається на те, що фундамент не руйнував та розрахунок вартості завданої шкоди складений із порушенням та не відповідає вимогам ДСТУ БД 1.1-1-2013 «Правил визначення вартості будівництва».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 своїми неправомірними діями завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і складає 5 376 грн.. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував ситуацію, що склалась між сторонами та глибину душевних страждань, які позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1802 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Валя Кузьмин Глибоцького району Чернівецької області.

Також встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 на протязі тривалого часу існує спір щодо розподілу меж їхніх земельних ділянок та дороги, яка проходить між земельними ділянками.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, 2 п. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу було завдано майнову шкоду. При цьому, факт належності позивачу фундаменту є доведеним і відповідачем не заперечується. Питання земельної межі, на яке в апеляційній скарзі посилається відповідач ОСОБА_3, не є предметом судового спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів законність дій зі створення фундаменту під паркан, не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено в судовому засіданні, будівництво зруйнованого фундаменту проводилося за кошти позивача на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності.

Пошкодження фундаменту відповідачем ОСОБА_3 підтверджується зверненням з відповідною заявою ОСОБА_1 до Глибоцького ВП Новоселицького ВП ГУНП у Чернівецькій області, за результатами розгляду якої здійснено перевірку, якою встановлено, що 27 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникла суперечка, під час якої ОСОБА_3 зі своїм знайомим ОСОБА_5 зруйнували бетонний фундамент під паркан, збудований ОСОБА_1 26 грудня 2015 року, та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду про відшкодування завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів руйнування фундаменту саме ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки останній не спростував тверджень позивача про те, що демонтаж стовбців був здійснений в тому числі і ОСОБА_3, а тому, виходячи із принципу презумпції вини заподіювача шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для покладення відповідальності за руйнування фундаменту саме на відповідача ОСОБА_3.

Крім того, пошкодження залитої бетонної основи огорожі ОСОБА_3 підтверджується дослідженим судом першої інстанції у судовому засіданні відеозаписом конфлікту між сторонами.

Частиною 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Твердження апелянта про те, що суд при визначенні вартості відновлення зруйнованої частини фундаменту під огорожу безпідставно взяв до уваги наданий позивачем розрахунок ТОВ «ЄвроІнтерБуд», є необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст. 64 ЦПК України такий розрахунок є належним та допустимим письмовим доказом у цивільній справі. У випадку його заперечення особа, що не визнає такий доказ, має довести протилежне, зокрема, заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. Між тим, апелянт ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді з клопотанням про призначення експертизи не звертався.

У відповідності до вищезазначеного розрахунку вартість відновлення зруйнованої частини фундаменту під огорожу в с. Валя Кузьмина (земельна ділянка кадастровий № НОМЕР_1) становить 5 376 грн., яка і є матеріальною шкодою, яка заподіяна відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 і підлягає стягненню на користь останнього.

За вимогами ст.ст. 23, 1167 ч.1 ЦК особа має право також на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 зазначеної Постанови суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підставі встановлених обставин щодо вини відповідача у завданні шкоди, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з обов'язку відповідача відшкодувати завдану майнову шкоду, і відповідно заподіяну моральну шкоду, яку із врахуванням обставин у справі, характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, а також вимог розумності і справедливості визначено у розмірі 500 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 не довів спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, заподіяна позивачу моральна шкода полягає у моральних стражданнях, викликаних пошкодженням його майна, порушенні його прав на володіння і користування належним йому майном.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та її стягнення на користь позивача в зазначеному в рішенні розмірі ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: