Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/7656/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Смолка І.О.
Провадження №22-ц/778/983/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Альфа-Банк», про визнання договору недійсним, який згодом уточнила.

В обґрунтування позову зазначав, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та нею укладено кредитний договір на купівлю нерухомості, за умовами якого їй було надано кредитні кошти в сумі 60000 доларів США на строк з 29 травня 2008 року по 29 травня 2028 року включно, а вона зобовязалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором.

Вважає зазначений кредитний договір недійсним з наступних підстав.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ«Дельта Банк» було укладено договір відступлення права вимоги.

15 червня 2012 року договір відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк».

Зазначала, що у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, що суперечить ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

До моменту укладення кредитного договору, їй всупереч вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надано необхідної інформації щодо споживчого кредиту.

Умови кредитного договору є несправедливими, так як договором визначено тільки відповідальність споживача за невиконання взятих на себе зобов'язань, натомість такої відповідальності для банку не передбачено.

Крім того, у жовтні 2015 року їй стало відомо про існування в матеріалах кредитної справи Додатку № 1 до кредитного договору від 29.05.2008 року, в якому вказано інформацію, з якою Банк зобов'язаний ознайомлювати позичальника перед укладанням кредитного договору, начебто з її підписами. Проте, з таким додатком співробітники ПАТ «Сведбанк» до укладення кКредитного договору її не ознайомлювали, свй підпис у зазначеному додатку вона не ставила.

Враховуючи вище викладе просила суд визнати недійсним кредитний договір на купівлю та під заставу нерухомості від 29 травня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, застосувати наслідки недійсності договору, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник -ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 0703/0508/71-102 на купівлю та під заставу нерухомості.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60000 доларів США 00 центів на строк з 29 травня 2008 року по 29 травня 2028 року включно та на умовах, передбачених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх передати їх ПАТ «Дельта Банк», а останній погоджується купити права вимоги.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа-Банк», а останній погоджується купити права вимоги.

З умов Кредитного договору вбачається, що кредитні кошти надано Позивачеві на придбання об'єкта нерухомості, а саме - квартири.

У жовтні 2015 року Позивачеві стало відомо про існування в матеріалах кредитної справи за Кредитним договором Додатку № 1 до Кредитного договору № 0703/0508/71-102 від 29 травня 2008 року, в якому вказано інформацію, з якою Банк зобов'язаний ознайомлювати позичальника перед укладанням кредитного договору, з підписами Позивача.

Проте, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 25.07.2016 р., № 99/100-16, підпис у Додатку № 1 до Кредитного договору № 0703/0508/71-102 від 29 травня 2008 року виконано не позивачем.

Основною підставою для визнання договору недійсним позивач зазначає, що у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, тобто договір не відповідає вимогам ч.4. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Однак, дана обставина не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 10 кредитного договору, який підписаний сторонами та частково виконаний позивачем, чітко вказано, що: підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання свого примірнику Договору в дату його укладення та ознайомлення його у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів сукупних послуг, а також іншої інформації надання якої вимагає чинне законодавство. Підпис Позичальника на договорі є також письмовим підтвердженням того, що Позичальник у письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, які йому роз'ясненні та зрозумілі.

Також, аналогічний запис міститься на останній сторінці кредитного договору після пункту 10.3 під обома вищевказаними записами міститься підпис позичальника .

Відповідно до пункту 10.3 кредитного договору, позичальник підтверджує що перед укладанням кредитного договору йому надано всю інформацію про умови кредитування в письмовому вигляді. Перед укладанням кредитного договору йому надана вся інформація передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу

інформації про сукупну вартість кредиту». Факт підписання кредитного договору не

оспорюється сторонами. У пункті 10.1. вказаного договору зазначено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Зокрема, в кредитному договорі визначено предмет договору, процентну ставку, мету, для якої кредит може бути витрачений, строк кредиту (розділ 2 ), форми забезпечення (розділ 4 ), умови погашення заборгованості та сплати процентів ( розділ 3 ), права та обов'язки сторін договору (розділ 5 ), відповідальність сторін за порушення зобов'язання за договором (розділ 6) та інші умови.

Таким чином, зміст кредитного договору передбачає повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Позивачем не надано доказів того, що вказана інформація не була їй надана перед укладенням договору, адже кредитний договір підписаний та частково нею виконаний.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позичальник перед укладенням спірного кредитного договору була обізнана про умови кредитування, вартість кредиту, супутні послуги та тарифи, вимоги щодо іпотечного боргу. Підписавши кредитний договір, позивач підтвердила свій намір на отримання банківського кредиту і таке волевиявлення було вільним та спрямованим на настання реальних наслідків. Будь-яких застережень до договору позивач не зазначила, із заявами до відповідача про надання додаткової інформації або роз'яснення положень договору не зверталася.

Позивач не навела належними та допустимими доказами, що співробітники Банку своїми діями ввели її в оману під час укладання кредитного договору.

Посилання на висновок почеркознавчої експертизи, як на підставу того, що вона Додаток №1 до кредитного договору не підписувала, являються необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, де зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

В 2013 році Позивач зверталася в Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, але з інших підстав намагалася визнати кредитний договір недійсним. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року, який переглядав в апеляційному порядку рішення Орджонікідзевського райсуду м. Запоріжжя від 03.02.2014 р., встановлено, що позивач, підписавши кредитний та іпотечний договори, підтвердила факт ознайомлення як позичальника з умовами кредитуванням та договором іпотеки. А, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач поставила свій підпис під пунктом договору, де вказано, що умови договору їй зрозумілі та роз'ясненні - безпідставні. У разі з незгодою з умовами кредитування могла відмовитися від підписання кредитного договору, звернутися до іншого банку, а у разі незрозумілості умов кредитування, звернутися за допомогою до фахівців, у чому позивач не була обмежена.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2016 року по цій справі без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: