Справа № 502/360/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1,

до

Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області

про

визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.03.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності ОСОБА_2, померлому 14.09.1988 року, житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14, а також про визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 14.09.1988 року помер батько позивача ОСОБА_2. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 (колишній Портова, 30). Однак, правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок не був виготовлений за життя власника, також право власності на вказане майно не було за належним чином за ним зареєстровано. Земельна ділянка, розташована за адресою Одеська область, м. Кілія, вул. Портова, 30 була передана ОСОБА_2 за рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 290 від 09.06.1955 року. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 14.09.1988 року. Спадщину за заповітом позивач фактично прийняла, так як проживала із спадкодавцем за однією адресою.

ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, звернулась до нотаріуса з метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 (колишній Портова, 30), однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 290 від 09.06.1955 року було передано земельну ділянку за адресоюОдеська область, м. Кілія, вул. Портова, 30.

Згідно довідки № 125 від 16.03.2017 року, наданої Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 (колишній Портова, 30) не зареєстровано.

Згідно технічного паспорту житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 складається з: літ А житловий будинок, літ. Б кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д вбиральня, № 1- 2 надвірні споруди.

Виникнення та державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва житлового будинку за адресою: м. Кілія, вул. Карадобрі, 3, а саме на 1964 рік, регулювалася положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 2 ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.

Крім того, згідно п. 3.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 13.06.2012 № 304, Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.".

Отже, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації, хоча зазначені процедури, згідно діючого законодавства, також повинні були проводитись.

На підставі вищезазначеного, суд вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_2, померлому 14.09.1988 року, житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 (колишній Портова, 30), який складається з: літ А житловий будинок, літ. Б кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д вбиральня, № 1- 2 надвірні споруди.

14.09.1988 року помер ОСОБА_2, про що 15.09.1988 року складено відповідний актовий запис № 227, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 469285, виданого 06.12.2016 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

29.11.1982 року ОСОБА_2 склав заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори, за реєстровано в реєстрі за № 35, відповідно до якого він все своє майно, яке належатиме йому на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповів ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України зазначено, що Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З виписки з домової книги вбачається, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2, померлим 14.09.1988 року, за однією адресою.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З інформаційного листа № 634/01-16 від 09.12.2016 року, наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав.

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення.

На підставі вищезазначеного суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим й таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.16, 182, 256, 316, 328, 392,1216, 1222, 1260, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, померлому 14.09.1988 року, житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 (колишній Портова, 30), який складається з: літ А житловий будинок, літ. Б кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д вбиральня, № 1- 2 надвірні споруди.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. С. Карадобрі, 14 (колишній Портова, 30), який складається з: літ А житловий будинок, літ. Б кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д вбиральня, № 1- 2 надвірні споруди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5