Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/503/17
Провадження № 2/321/267/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про тлумачення заповіту, мотивуючи позовні вимоги наступним. 06 грудня 2013 року померла ОСОБА_3 За життя, 30 березня 2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого належне їй право на земельну частку(пай): сертифікат ЗП 032709, виданий Михайлівською райдержадміністрацією 19 квітня 2002 року, вона заповідала йому. Маючи намір звернутися до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва на спадщину за заповітом, ним було встановлено, що в тексті заповіту була допущена помилка особою, яка його складала. Так, замість вислову «належну земельну ділянку, право власності на яку посвідчено Державним актом» останньою було зазначено вислів «право на земельну частку (пай)», крім того, в заповіті не вказано площу земельної ділянки. Вказане є перешкодою для отримання ним свідоцтва про спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку. Вказаний заповіт до цього часу ніким не оскаржено і він є дійсним. Внаслідок зазначеного, просить суд постановити рішення про тлумачення змісту заповіту.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, але надав заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної

особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Статтею 1218, ч.1 ст.ст.1225 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Судом, з наданих доказів встановлено, що після смерті ОСОБА_3, за заповітним розпорядженням від 30 березня 2004 року відкрилася спадщина на спадкове майно, яка вказано в заповіті - на право на земельну частку (пай):сертифікат ЗП 032709, виданий Михайлівською райдержадміністрацією 19 квітня 2002 року, яку вона заповідала позивачу ОСОБА_1 Тобто, ОСОБА_1 є спадкоємцем на вказану земельну ділянку за заповітом.

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 6,08 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії III-ЗП № 032709, виданого Михайлівською райдержадміністрацією Запорізької області від 19 квітня 2002 року (а.с. 8).

ОСОБА_3 померла 06 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖС № 268888, виданого 09 грудня 2013 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області, про що було зроблено актовий запис № 23 (а.с. 6).

При вивченні позивачем заповіту від 30 березня 2004 року, було встановлено, що в його тексті, особою, яка посвідчувала заповіт, а саме: секретарем Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області неточно вказано назву спадкового майна, а саме: земельної ділянки, крім того, не вказано площу земельної ділянки.

З наданих доказів судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3, яка померла 06 грудня 2013 року, вже був виготовлений та виданий 19 квітня 2002 року Михайлівською райдержадміністрацією Запорізької області Державний акт на право приватної власності на землю серії III- ЗП № 032709 , який посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 6.08 га, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області.

За таких обставин суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі ОСОБА_3 яка фактично заповіла ОСОБА_1 у власність належну їй земельну ділянку, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЗП № 032709, виданого 19 квітня 2002 року Михайлівською райдержадміністрацією Запорізької області.

Із зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про тлумачення заповіту задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_3 від 13 березня 2004 року, посвідченого секретарем Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 49, як такий, що містить заповідальне розпорядження спадкодавця ОСОБА_3, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1, який народився 04 листопада 1985 року в с. Тимошівка, Михайлівського району Запорізької області земельну ділянку площею 6,08 га, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 19 квітня 2002 року, право власності на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії III - ЗП № 032709 виданого 19 квітня 2002 року Михайлівською райдержадміністрацією Запорізької області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4