Справа № 1326/3026/12 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1401/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Брикайло М.Б.,

з участю представника позивача Федорюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

В листопаді 2016 року позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 134367,48 доларів США та судовий збір.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 43).

Одночасно із зверненням з позовом представник позивача ПАТ «ВіЕс Банк» Федорюк І.І. подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; комору в підвалі за адресою: АДРЕСА_1 нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

В обґрунтування заяви представник позивача покликався на те, що сума заборгованості за кредитним договором є значною, при цьому відповідач може розпоряджатись належним йому майном з метою уникнення виконання рішення суду, тому законні права та інтереси банку не будуть захищені.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року в задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» Федорюк І.І. про забезпечення позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача ПАТ «ВіЕс Банк» Федорюк І.І., в апеляційній скарзі зазначає, що через оскаржувану ухвалу банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рішенням суду з даного спору, що впливає на його права та обов'язки.

Не погоджується з висновком суду про те, що сторона позивача не навела підстав, за яких можна зробити висновок про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

На думку апелянта свідченням того, що відповідачі намагаються відчужити належне їм майно та уникнути відповідальності за кредитним договором та договором поруки є те, що вони протягом тривалого часу не здійснюють погашень за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 рокута постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Федорюк І.І. на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 152 ЦПК України не є вичерпний тому, за наявності відповідного клопотання, можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною 4 зазначеної статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Сихівського районного м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3., ОСОБА_4, про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 134367,48 доларів США та судовий збір.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач зазначав, що не вжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити належне йому нерухоме майно, при цьому просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності фінансовому поручителю ОСОБА_4, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; комору в підвалі за адресою: АДРЕСА_1 нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не навів достатніх підстав щодо необхідності забезпечення позову та доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Частина 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти.

Судова колегія звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майну, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів виходить з того, що цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Зважаючи на те, що даний спір носить майновий характер, однак на даній стадії розгляду справи поняття співмірності позовних вимог є оціночним та розмежовується судом з врахуванням даних та доводів позивача, а також доказів, які містяться у матеріалах справи, місцевий суд підставно вважав, що позивач не надав доказів можливого відчуження відповідачем ОСОБА_4, який є фінансовим поручителем, належного йому майна, крім цього виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором від 22 лютого 2005 року забезпечено іпотекою нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_5, а також іпотекою квартир за адресою АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Разом з тим, позивач просить накласти арешт на майно, яке не є спірним та предметом спору в розумінні процесуального закону та не в межах заявленої ціни позову, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

У пункті 6 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, з'ясувавши обсяг позовних вимог на відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, судова колегія приходить висновку про те, що оскаржувана ухвала є законною, а заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 303, 304 п. 1 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

О.Я. Мельничук