Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Залізничник-4», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів та просять:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 16.12.2003 на ім'я ОСОБА_3 та зареєстроване в Київському міському БТІ 19 грудня 2003 року за реєстровим № 674/31035;

- визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,70 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

За життя померла ОСОБА_3 заповіт не склала, а тому спадкування повинне здійснюватися за законом. Єдиними спадкоємцями після її смерті є її чоловік ОСОБА_1 - Позивач 1 та її син ОСОБА_2 - Позивач 2, які згідно з довідкою форми № 3 ЖБК «Залізничник-4» №36 від 01 грудня 2003 року були зареєстровані та проживали у спірній квартирі разом з ОСОБА_3 по день її смерті.

Згідно з довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Залізничник-4» №6 від 05 грудня 2003 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, яка з 08.03.1965 року є членом кооперативу та сплатила 01.04.1980 року пайовий внесок за квартиру в розмірі 3 424 рублі (в цінах 1965 року) у повному обсязі.

Позивачі вказують, що ще за життя ОСОБА_3 звернулася до органу приватизації для здійснення приватизації кооперативної квартири та видачі свідоцтва про право власності, однак, не дочекавшись його видачі померла.

Лише 16 грудня 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_3 та зареєстроване в Київському міському БТІ 19 грудня 2003 року за реєстровим № 674/31035.

Отже, як зазначають Позивачі, свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видане на ім'я ОСОБА_3 вже після її смерті.

У зв'язку з цим, як вказують позивачі, 03 жовтня 2016 року постановами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва, з обґрунтуванням рішення тим, що до спадкової справи не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої на вищевказане майно.

Враховуючи викладене вище, просили позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання Позивачі не з'явились, подали письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність, свої вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представники Відповідачів та третіх осіб у судові засідання не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Виходячи з цього, суд, за згодою Позивачів, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивачів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Єдиними спадкоємцями після її смерті є її чоловік ОСОБА_1 - Позивач 1 та її син ОСОБА_2 - Позивач 2, які згідно довідки форми № 3 ЖБК «Залізничник-4» №36 від 01 грудня 2003 року були зареєстровані та проживали у спірній квартирі разом з ОСОБА_3 по день її смерті.

Згідно з довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Залізничник-4» №6 від 05 грудня 2003 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, яка з 08 березня 1965 року є членом кооперативу та сплатила 01 квітня 1980 року пайовий внесок за квартиру в розмірі 3 424 рублі (в цінах 1965 року) у повному обсязі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 звернулася до органу приватизації для здійснення приватизації кооперативної квартири та видачі свідоцтва про право власності, однак свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_3було видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської державної адміністрації лише 16 грудня 2003 року, тобто після її смерті.

Відповідно до ст. 9 ЦК Української РСР (1963) цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вказану норму закону, померла на час видачі спірного свідоцтва про право власності та реєстрації права власності на нерухоме майно, не могла набути право власності на спірне майно, а Київська міська державна адміністрація була позбавлена можливості вирішувати питання про оформлення права власності на квартиру за померлою особою та видавати свідоцтво про право власності на майно померлій особі. Київське міське БТІ в свою чергу також було позбавлено можливості реєструвати право власності на нерухоме майно за померлою особою. Тому видача свідоцтва про право власності та проведення реєстрації права власності здійснені в порушення вимог закону та підлягають скасуванню та визнанню недійсними.

Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г. за заявами Позивачів була заведена спадкова справа №59170077 після померлої ОСОБА_3

Однак, 03 жовтня 2016 року постановами Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манойло II.Г. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва, з обґрунтуванням рішення тим, що до спадкової справи не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої на вищевказане майно.

Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі смерті члена житлово- будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово- будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003 р. з наступними змінами), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 548 ЦК УРСР (1963р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК УРСР (1963р.) визначає дії, які свідчать про прийняття спадщини. Зокрема: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, відповідно до діючого на час відкриття спадщини, суд вважає, що Позивачі прийняли спадщину фактично вступивши у володіння спірним майном (проживали в ньому). Підтвердженням даного факту є реєстрація вказаних осіб в квартирі на момент смерті спадкодавця.

Отже, Позивачі, як спадкоємці однієї черги, успадкували по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, і враховуючи неможливість оформлення спадщини не квартиру у загальному порядку, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги про визнання за ними власності судовим рішенням.

Частиною першою статті 15 ЦК України та статтею 3 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. з, 15, 114 ЦПК України, ст. ст. 548, 549 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво серія НОМЕР_2 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської державної адміністрації 16 грудня 2003 року на ім'я ОСОБА_3 та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 зареєстроване Комунальним підприємством «Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 19 грудня 2003 року у реєстровій книзі № д. 185-104 за реєстровим № 674/32055.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,70 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,70 кв. м, житловою площею 29,30 кв. м в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: