Номер провадження: 22-ц/785/2381/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_4 про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач мотивує свої вимоги тим, що їй, на підставі договору купівлі-продажу № 3-697 від 19.04.2016 року, належить квартира АДРЕСА_1. Відповідач є батьком попередньої власниці спірної квартири, який до цього часу не виселився та не знявся з реєстраційного обліку, продовжує і надалі проживати у цій квартирі, чим порушує право позивача користуватися та розпоряджатися свою квартирою.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судового збору.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 25 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що позивачці належить квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу № 3-697 від 19.04.2016 року посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори.

Відповідач є батьком попередньої власниці спірної квартири, та продовжує проживати в цій квартирі без згоди позивача.

Задовольняючи позов в частині вимог про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як діючий власник має право вимагати від відповідача спірну квартиру. Відмволяючи у вимогах про визнання відповідача таким що втратив право користування спірною квартирою, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки вказані вимоги не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги містять обґрунтування щодо незаконності рішення суду в частині задоволення вимог про виселення. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Судова колегія виходить з наступного.

Обгрунтовуючи вимоги про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач зазначав, що його право власності на придбану у встановленому порядку квартиру порушується батьком колишнього власника квартири, який продовжує проживати у квартирі.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року).

Відповідач вселився у квартиру саме в якості члена сім`ї власника квартири - ОСОБА_6, на яку відкрито особовий рахунок.

Договір купівлі-продажу № 3-697 від 19.04.2016 року посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори, на підставі якого позивач придбала квартиру, недійсним у встановленому порядку не визнавався.

Як вбачається з п. 5 договору купівлі-продажу квартири, продавець ОСОБА_7 стверджує, зокрема, що особи, які проживають або зареєстровані в квартирі не заперечують проти виселення (зняття з реєстрації) з квартири в строки, вказані в цьому договорі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір посвідчений нотаріально, покупець провела розрахунок за квартиру з продавцем, і тому вправі була очікувати від продавця добросовісності при укладенні договору та дотриманні його умов.

Можливість усунення перешкод новому власнику квартири не виключається шляхом виселення особи, яка, як член сім`ї колишнього власника, право власності якого припинилося, втратила право користування квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира була придбана на ім`я ОСОБА_6 за рахунок продажу квартири її батьків - в тому числі ОСОБА_2, і укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, де він проживає, порушує його права, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Апелянт не надав доказів про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним та взагалі доказів, що він оспорював у встановленому порядку вказаний договір, на підставі якого позивач набула, а ОСОБА_6 втратила право власності на вказану квартиру, право користування якої у відповідача виникло та існувало виключно за наявності права власності на квартиру в його дочки ОСОБА_6

Крім того, щодо доводів апелянта про те, що спірна квартира була придбана на ім`я його дочки ОСОБА_6 на гроші, які він з дружиною одержав від продажу їх власної квартири, судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_6 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 13.07.2005 року, а ОСОБА_2 разом з іншими співвласника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали належну їм квартиру АДРЕСА_1 14 серпня 2005 року, тобто через один місяць після того, як ОСОБА_6 набула право власності на спірну квартиру.

Доводи, що дочка відповідача не витрачала кошти на ремонт квартири, що вона укладенням договору купівлі-продажу фактично позбавила його житла, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не спростовують висновків районного суду та не впливають на наявність підстав для захисту порушеного права нового власника квартири.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування або зміни рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

23.02.2017 року м. Одеса