АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №635/2006/16-ц Головуючий суддя І інстанції Березовська І. В.
Провадження № 22-ц/790/2842/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про виплату заробітної плати
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.17 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 11 березня 1997 року працював виїзним фельдшером КЗОЗ станція швидкої медичної допомоги Харківського району. У звязку з реформуванням системи медичної допомоги, 31 грудня 2012 року позивач був звільнений з займаної посади по переводу до КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». На час звільнення позивач мав 62 календарних дня невикористаної відпустки, однак компенсація за невикористану відпустку позивачу сплачена при звільненні не була. 30 вересня 2013 року позивач був звільнений з займаної посади у звязку з переведенням до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», а 08 грудня 2015 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням.

Грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток від станції швидкої медичної допомоги Харківського району на рахунки вище зазначених закладів не перераховувалась, до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткову відпустки, час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи, не зарахований.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» як правонаступника прав та обовязків КЗОЗ станції швидкої медичної допомоги Харківського району грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 6285.21 гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

З рішенням суду апелянт не згоден, вважає його необґрунтованим та таким, що порушує його права, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини справи, які мають істотне значення, не надано належної правової оцінки всім доказам по справі.

Апелянт вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які дають підстави вважати, що його трудові права були порушені, він має право на невикористану відпустку, розміру компенсації та розміру моральної шкоди, і саме відповідач по справі Комунальний заклад охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» є належним відповідачем у справі та посилається на ст. ст. 81, 83, 116 КзПП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 106 ЦК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, що 11 березня 1997 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду виїзного фельдшера КЗОЗ станції швидкої медичної допомоги Харківського району, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача.

Згідно наказу № 108 К від 31 грудня 2012 року позивач був звільнений з займаної посади по переводу до КЗОЗ «ОКЛ ЦЕМД» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення по переводу із займаної посади, позивач мав невикористану щорічну відпустку у розмірі 62 календарних днів, про що свідчить витяг з наказу про звільнення.

Згідно наказу № 325 від 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у звязку з переведення до КЗОЗ «ЦЕМД та МК».

Згідно наказу від 08 грудня 2015 року позивач був звільнений з КЗОЗ «ЦЕМД та МК» за власним бажанням.

Рішенням ОСОБА_3 обласної ради № 836-VІ від 19 вересня 2013 року припинено КЗОЗ станція швидкої медичної допомоги Харківського району шляхом приєднання до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Правонаступником всього майна, прав та обовязків КЗОЗ станції швидкої медичної допомоги ОСОБА_3 визначено КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Як вбачається з інформації відділу охорони здоровя ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 17 грудня 2015 року, надати будь - які відомості щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку адміністрація не може, у звязку з тим, що юридичну особу КЗОЗ станцію швидкої медичної допомоги ліквідовано та усі документи передані до архіву.

Відповідно до відповіді від 11 січня 2016 року, КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», компенсація за невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_1 від станції швидкої медичної допомоги Харківського району на рахунок вказаного закладу не надходила. Після звільнення по переводу до КЗОЗ «центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», щорічна відпустка позивачу надавалась з урахуванням періоду роботи в обласній лікарні з 01 січня 2013 року.

Згідно відповіді КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 14 січня 2016 року, грошова компенсація за невикористані дні відпустки за період з 11 березня 1997 року по 31 грудня 2012 року на рахунок закладу не надходила.

З вказаного вище вбачається, що до внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи, її цивільна правоздатність не припиняється. До правонаступника (у разі припинення шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) переходять усі права та обовязки припиненої юридичної особи лише з моменту внесення такого запису.

Відповідно до рішення ОСОБА_3 обласної ради № 836-VІ від 19 вересня 2013 року припинено КЗОЗ станція швидкої медичної допомоги Харківського району шляхом приєднання до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», правонаступником всього майна, прав та обовязків КЗОЗ станції швидкої медичної допомоги ОСОБА_3 визначено КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Однак, з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що станом на час розгляду справи у суді станція швидкої медичної допомоги Харківського району перебуває в стані припинення, запис про припинення станція швидкої медичної допомоги Харківського району, як юридичної особи, до Єдиного державного реєстру внесений не був. Ці обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При цьому, згідно зі ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Зокрема, у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання (ч.3 ст. 59 ГК України).

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців".

Отже, враховуючи, що перебування юридичної особи у стані припинення та вчинення дій, повязаних з припинення у звязку з реорганізацією, зокрема передача майна, ще не означає, що юридична особа вже є припиненою, а тому відсутні підстави вважати, що на момент розгляду справи судом до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» як правонаступника станції швидкої медичної допомоги Харківського району перейшли всі права і обовязки останнього, у тому числі і зобовязання щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» не є належним відповідачем.

Предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в його задоволенні.

Крім того, відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Однак, клопотання чи заяви від позивача чи його представника про залучення відповідачем ОСОБА_3 станції швидкої медичної допомоги Харківського району не надходило і на теперішній час діяльність станції швидкої медичної допомоги Харківського району не є припиненою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :