АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/8107/15-ц Головуючий у 1-й інстанції - Арапіна Н.Є.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/2205/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та третя особа ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою. Посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з позивачем в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та відповідач. З 2014 року відповідач не проживає у спірній квартирі, не бере участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири та з оплатою комунальних послуг, в спірній квартирі відсутнє його майно. Крім того, зазначила, що відповідач, який зареєстрований як член сім'ї, добровільно припинив користуватися спірною квартирою у зв'язку із створенням нової сім'ї. Однак після складання акту про його непроживання одразу звернувся до поліції із заявою про перешкоджання в користуванні йому спірною квартирою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72).

З 18 квітня 1980 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2013 року розірвано (а.с. 51-52, 53-54).

Згідно довідки № 1313 від 15 травня 2015 року, виданої ЖЕД № 403 ОСОБА_2 з 03 березня 2005 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65).

Згідно актів житлово-експлуатаційної дільниці № 403 від 05 грудня 2014 року, 24 березня 2015 року та 13 травня 2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак з 2014 року не проживає у зазначеній квартирі (а.с. 44, 45, 46).

Згідно висновку інспектора поліції Дніпровського ГУНП в м. Києві Козленко Я.В. по матеріалам перевірки по заяві ОСОБА_1 від 11 липня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 не впускає ОСОБА_2 до квартири, у зв'язку з чим він 14 грудня 2014 року звертався до ОВС з відповідною заявою (а.с.144).

Висновком лейтенанта міліції ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Козленко Я.В. від 17 грудня 2014 року по заяві ОСОБА_2 з приводу того, що ОСОБА_1 вивезла його речі з квартири та не впускає його до квартири, сторонам рекомендовано для вирішення спору звернутися до суду (а.с.145).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишено без розгляду (а.с.143).

З акту житлово-експлуатаційної дільниці № 403 від 19 жовтня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проте з 2014 року не проживає у зазначеній квартирі (а.с. 142).

Згідно інформаційного листа Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19 травня 2015 року за період з 2010 року по даний час щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 зареєстровано звернення та прийняті відповідні рішення: порушені кримінальні провадження та внесено до ЄРДР на підставі ЄО № 3092 від 25 січня 2013 року, ЄО № 3068 від 25 січня 2013 року, ЄО № 7306 від 24 лютого 2013 року, ЄО № 44599 від 09 вересня 2014 року (а.с.42).

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що причиною відсутності відповідача за адресою спірної квартири є виникнення між сторонами неприязних стосунків, відсутність ключів у відповідача від вхідних дверей у зв'язку із заміною замка позивачем.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи та визнані позивачем та третіми особами.

Встановивши вказані обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела відсутності відповідача у спірній квартирі через неповажність причин, а тому в позовних вимогах про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням судом відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказамивони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову(стаття 214 ЦПК України).

Судом вірно встановлено, що спірна квартира придбана на підставі договору купівлі - продажу від 08 лютого 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С. за реєстровим № 736.

Сторони перебували в шлюбі з 18 квітня 1980 року по 05 червня 2013 року.

Спірна квартира оформлена на праві власності на позивача ОСОБА_1, однак придбана сторонами у шлюбі і на даний час розглядається справа за позовом відповідача щодо визнання права власності на частину квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року (а.с.116-124), яке станом на 18.08.2016 року набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на частки квартири, оскільки позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що спірна квартира була придбана у результаті спільної праці та за спільні кошти позивачів з членами їхньої сім'ї, що визначено ч.4 ст.368 ЦК України та ст.175 СК України.

Вищевказаним рішення суду встановлено, що у даній справі з урахуванням придбання майна відповідачами у шлюбі таке майно у разі спору має ділитися між подружжям на підставі норм сімейного законодавства, що регулює відносини подружжя з приводу належного їм майна.

Доводи апеляційної скарги стосовно не проживання відповідача у спірній квартирі у період з 2014 року без поважних причин не спростовано доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді