Справа № 175/3518/16-ц
Провадження № 2/175/1442/16
Рішення

Іменем України

04 травня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Лавриненко І.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Чумак С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача про визнання кредитно - заставний договір № DNН0АN02001740 від 21.03.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», удаваним правочином.

Застосувати наслідки удаваного паравочину та визнати кредитно - заставний договір № DNН0АN02001740 від 21.03.2008 року, укладений між сторонами таким, що укладений в національній валюті України - гривні, а саме, вважати, що кредит був наданий в сумі 85 437,75 грн. на умовах, визначених в договорі. Разом з тим, просить визнати недійсними п. 16.9, п. 17.1.8, п. 14.9 кредитно - заставного договору № DNН0АN02001740 від 21.03.2008 року, укладеного між ним - ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк».

В обґрунтування своїх вимог представник позивача ОСОБА_1 посилається на те, що 21 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитно-заставний договір №DNН0АN0200174, відповідно до умов якого ОСОБА_3 повинен був отримати кошти в розмірі 17 445, 43 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 323,65 грн., винагороди за проведення додаткового моніторингу, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів.

В зв'язку з тим, що позивач не зміг вчасно сплачувати щомісячні платежі, йому в березні 2013 року було запропоновано представником банку укласти додаткову угоду, згідно якої були внесені наступні зміни до Кредитного договору, зокрема: дата закінчення договору змінена на 25.03.2017 року, щомісячний платіж змінено на 350,81 доларів США і Кредитні кошти надавалися мені банком для оплати вартості придбаного ним автомобіля.

Також на пропозицію банку кредитний договір був оформлений в доларах США, але потреби укладати договір в доларах США не було, так як розрахунок за автомобіль був проведений в національній валюті, про оплату вартості автомобіля іноземною валютою в договорі не вказано.

Таким чином, відповідач усвідомлював, що кредитний договір в іноземній валюті носить формальний характер, а договір про відкриття на її ім'я валютного рахунку на сплату кредиту, процентів складено не було.

За таких обставин, позивач зазначає про те, що фактично має місце договір кредиту в національній валюті, а договір кредитування в іноземній валюті приховує справжній правочин, згідно умов ст. 235 ЦК України.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення у яких вважав пред'явлені вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 із застосуванням терміну позовної давності.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати кредитно - заставний договір №DNН0АN02001740 від 21.03.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», удаваним правочином.

Застосувати наслідки удаваного паравочину та визнати кредитно - заставний договір № DNН0АN02001740 від 21.03.2008 року, укладений між сторонами таким, що укладений в національній валюті України - гривні, а саме, вважати, що кредит був наданий в сумі 85 437,75 грн. на умовах, визначених в договорі. Разом з тим, просить визнати недійсними п. 16.9, п. 17.1.8, п. 14.9 кредитно - заставного договору № DNН0АN02001740 від 21.03.2008 року, укладеного між ним - ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк».

Так, згідно статті 69 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати удаваним правочином кредитно-заставний договір №DNН0АN02001740 від 21 березня 2008 року, у зв'язку із порушенням прав споживача на час укладення договору та визнати його таким, що укладений у національній валюті, а також визнати недійсним п.16.9, п.17.1.8 та п.14.9 даного договору. Тобто, правовідносини за спірним договором виникли саме 21 березня 2008 року і обставини укладення були відомі ОСОБА_3 починаючи з 21 березня 2008 року, і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом лише 02 вересня 2016 року (що підтверджується відповідною відміткою канцелярії суду), після спливу майже 8 років з дати укладення спірного договору, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у 3 (три) роки). Разом з ти, суду не надано доказів того, що ОСОБА_3, пропущено термін звернення до суду з даним позовом з поважних причин, крім того позивач у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою.

У відповідності до ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги ОСОБА_3 пред'явлені у позові до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» про захист прав споживачів, підлягають залишенню без задоволення у зв'язку зі спливом терміну позовної давності.

Відповідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача, стягнувши з нього на користь Держави суму судового збору у розмірі - 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 73, 88, 215, 223 ЦПК України, ст.ст. 3, 12, 13, 15, 16, 256, 257, 259, 260, 261, 267 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» про захист прав споживачів - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на користь Держави суму судового збору у розмірі - 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров