Справа № 236/322/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2017 р. м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області, ОСОБА_1. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до обєднаної териториальної громади в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

10.02.2017 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до обєднаної териториальної громади в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Розглянувши матеріали позовної заяви, вважаю, що вона подана з порушенням вимог ст.119 ЦПК України, а саме: не вказано ціну позову щодо вимоги майнового характеру та невірно сплачено судовий збір.

Відповідно до вимог п.п.1 п.1.ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували реальну (дійсну) вартість будинку по вул. Лісна, 31 в с. Рубці Лиманського району Донецької області, про визнання права власності на який йдеться у позові, з огляду на що суд позбавлений можливості належним чином встановити розмір судового збору, який слід сплатити за вимогу майнового характеру.

Як вбачається з квитанції про оплату судового збору, позивач сплатив суму такого, не виходячи з вартості будинку, про визнання права власності на який він просить, сплативши лише мінімальну суму судового збору в розмірі 640 грн.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спірного майна визначається за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Разом з тим, механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов'язкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

У відповідності до п. п. 1 п. 1 вказаної вище постанови базою оцінки для визначення оціночної вартості для передбачених Податковим кодексом України цілей (далі - оціночна вартість) є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог даної Постанови, визначення оціночної вартості здійснюється: суб'єктами оціночної діяльності - суб'єктами господарювання, які відповідають вимогам, установленим Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", і мають сертифікат суб'єкта оціночної діяльності за напрямом та спеціалізацією, що відповідають об'єкту оцінки.

Оскільки позовна заява не містить ціну позову, тому відсутня можливість перевірити правильність суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із даною позовною заявою.

Відсутність будь-яких документів, які б підтверджували реальну (дійсну) вартість будинку робить неможливим відкрити провадження у справі, оскільки неможливо визначити дійсну та необхідну до сплати позивачем суму судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Посилаючись на ту обставину, що житловий будинок по вул. Лісна, 31 в с. Рубці Лиманського району Донецької області належав на праві власності ОСОБА_3 позивач жодним доказом цю обставину не підтвердив (такими доказами можуть бути: домова книга, відомості щодо належності земельної ділянки, акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку, технічний паспорт на будинок, тощо), також не зазначив коли ж виникло це право власності.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до обєднаної териториальної громади в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - залишити без руху .

Надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом п"яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -