Справа №487/1478/16-ц 17.05.2017 17.05.2017 17.05.2017
Справа №487/1478/16ц
Провадження № 22ц/784/936/17 Головуючий у 1-ї інстанції Розумовська О.Г.
Категорія 43 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

відповідачки - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2017 року

за її позовом

до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої

ОСОБА_6

про визнання права користування житловим приміщенням і зобов'язання видати ордер, та визнання ордеру недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Виконкому Миколаївської міськради, вимоги за якою доповнила, та пред'явила їх також до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просила визнати за нею право користування додатковою жилою площею у гуртожитку, а саме жилим приміщенням кімнати АДРЕСА_2 зобов'язати Виконком надати їй ордер на право зайняття цього приміщення, визнав ордер на кімнату НОМЕР_1, що виданий відповідачці ОСОБА_5, - недійсним.

Позивачка посилалася на те, що вона на підставі спеціального ордеру проживає та є зареєстрованою спільно з членами своєї сім'ї: синами ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, у житлових кімнатах гуртожитку АДРЕСА_3 цього гуртожитку, що знаходиться поряд з її кімнатами, з 2014 року ніхто не проживав і тому за дозволом коменданта гуртожитку, до неї вселилися її син ОСОБА_7 спільно зі своєю дружиною і неповнолітньою донькою. Позивачка, в свою чергу, звернулася із відповідною заявою до Виконкому Миколаївської міської ради про надання їй додаткової жилої площі у гуртожитку у вигляді зазначеної кімнати.

Разом з тим, Виконкомом їй було незаконно відмовлено у наданні додаткової площі, та за його позовом на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 березня 2015 року її син ОСОБА_7 разом зі своєю родиною виселений зі спірної кімнати.

Одночасно, на теперішній час, без дотримання визначеного Виконкомом порядку щодо надання жилої площі у гуртожитках, на кімнату НОМЕР_1 видано ордер на ім'я відповідачки ОСОБА_5, яка в неї не проживає, та це змусило позивачку звернутися до суду із позовом щодо захисту свого інтересу, а також порушених прав членів її сім'ї.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2016 року до участі у справі в якості відповідачки залучено ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_6.

Рішенням та додатковим рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 лютого 2017 року і 7 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено та з неї стягнуто судові витрати на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_2, оскільки подана нею заява про надання додаткової жилої площі у гуртожитку Виконкомом розглянута, і у її задоволені відмовлено, а ордер видано на ім'я ОСОБА_5 у відповідності до встановленого порядку, а отже, її права відповідачами не порушено.

З такими висновками суду першій інстанції слід погодитися.

За змістом статей 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статей 127-130 ЖК України, статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року №208 з наступними змінами та доповненнями, Положення про гуртожитки, що затверджене наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житло-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84, убачається, що для проживання одиноких громадян або сімей, що не мають власного житла, в період роботи або навчання, чи в якості соціального захисту на час їх перебування на квартирному обліку, використовуються гуртожитки, до яких вони вселяються у встановленому порядку на підставі ордеру. Місце проживання таких осіб реєструється шляхом внесення цих відомостей до їх паспортного документу.

За пунктами 1.1, 2.1-2.10 Положення про гуртожиток, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва, затверджене рішенням Миколаївської міськради від 4 жовтня 2006 року №6/2, гуртожиток, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади надається громадянам та членам їх сімей, які відповідно до законодавства потребують соціального захисту та мають право на отримання житла, на час їх перебування на квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання. Житлова площа в гуртожитку надається громадянинові з урахуванням черговості на зайняття житлової площі в гуртожитках, та на підставі його письмової заяви за рішенням органу місцевого самоврядування. На підставі такого рішення громадянину видається ордер, який є підставою для вселення у гуртожиток.

При вирішенні справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 на підставі спеціального ордеру отримала жилі кімнати АДРЕСА_4, на склад сім'ї із чотирьох чоловік: неї та її синів ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9.

У 2014 році, з дозволу коменданта гуртожитку, її син ОСОБА_7 з дружиною та неповнолітньою дитиною, які на той час були зареєстровані у належній дружині двохкімнатної квартирі АДРЕСА_1, самовільно без ордеру зайняли для проживання жилу кімнату НОМЕР_1 зазначеного гуртожитку, що знаходиться поряд з кімнатами позивачки.

Після чого, позивачка ОСОБА_2 звернулася до органів місцевого самоврядування із заявою про надання цієї кімнати в її користування в якості додаткової жилої площі.

Рішеннями громадської комісії з житлових питань при виконкомі Миколаївської міської ради від 26 листопада 2014 року №19 і від 18 листопада 2015 року №21 позивачці ОСОБА_2 в наданні додаткової площі двічі відмовлено.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 березня 2015 року за позовом Виконкому Миколаївської міської ради син позивачки ОСОБА_7 спільно з дружиною та дитиною виселені зі спірної кімнати.

В той же час, відповідачка ОСОБА_5, яка є одинокою матір'ю і відноситься до осіб з числа сиріт, та перебуває на позачерговому квартирному обліку з 28 жовтня 2011 року, у лютому 2016 року звернулася із заявою до Миколаївського міського голови щодо черговості отримання нею житла, на що 22 лютого 2016 року їй надана відповідь, де запропоновано при наявності місць отримати кімнату у гуртожитку.

Тому, за рішенням громадської комісії з житлових питань при виконкомі Миколаївської міської ради від 2 березня 2016 року №4, і поданої ОСОБА_5 повторно заяви від 21 березня 2016 року, останній надано спеціальний ордер на жилу кімнату НОМЕР_1 у гуртожитку на склад сім'ї з двох осіб.

До спірної кімнати відповідачкою завезені речі, та з цього часу сплачуються комунальні послуги, але фактично в гуртожитку вона стала проживати, після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року другої дитини ОСОБА_10.

Звертаючись до суду, позивачка обґрунтовувала свій позов тим, що ОСОБА_5 надано ордер з порушенням порядку, без подачі відповідачкою відповідної заяви, та фактичним її не проживанням в спірної кімнати.

Разом з тим, такі твердження позивачки ОСОБА_2 спростовані у судових засіданнях наданими відповідачами письмовими доказами, в тому числі зверненням ОСОБА_5 до органів місцевого самоврядування з приводу отримання житла у лютому та березні 2016 року, та фактичним володінням нею кімнатою з часу видачі ордеру та її пізнішим проживанням за виключними особистими обставинами.

Окрім цього, за пунктом 2.1 Положення про гуртожиток, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва, затверджене рішенням Миколаївської міськради від 4 жовтня 2006 року №6/2, при наданні кімнати у гуртожитку повинні бути заява громадянина та рішення органу місцевого самоврядування, без зазначення, що рішення органу приймається виключно на підставі заяви такої особи.

Отже, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції, застосувавши саме ті норми матеріального закону, які підлягають застосуванню в цьому випадку, дійшов справедливого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім цього, слід врахувати, що на момент звернення позивачки із заявою про надання їй додаткової площі, її склад родини змінився, та став менше, за рахунок того, що її син ОСОБА_7 утворив свою сім'ю, з якою самоуправно зайняв спірну кімнату у 2014році.

Тому, порушень прав позивачки у зв'язку з відмовою органу місцевого самоврядування надати їй додаткову жилу площу, колегія суддів не вбачає, як не вбачає і правових підстав у визнанні за нею права користування спірною жилою кімнатою, а висновки суду першої інстанції з цього питання вважає аргументованими та обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши рішення суду в межах апеляційної скарги, вважає, що місцевим судом постановлене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України не може бути скасовано.

Інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, так як містять вільний перелік диспозицій різних норм матеріального права, тлумачення яких надане позивачкою, а також стосуються особистої переоцінки доказів, які належним чином досліджені місцевим судом.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді