Справа № 296/3082/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"18" січня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах яких діє ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Коростишівської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: м. Житомир, вул. Селецька, 1: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 11.05.2002 року позивач отримала у власність 43/200 частин житлового будинку № 1, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул.. Селецька,1 відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 Право власності на інші 43/200 частин житлового будинку оформляється позивачем відповідно до заповіту від 02.07.2014 року ОСОБА_9.

Позивач також зазначила, що за адресою: м. Житомир вул. Селецька, 1 з 01.01.2011 року зареєстровані ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Однак, ОСОБА_2 з дітьми в будинку ніколи не проживала та на даний час відповідачі проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 а с. М алі Кошарища, Коростишівського району Житомирської області.

ОСОБА_1 у позові вказала, що реєстрація відповідачів у будинку порушує її права як власника та як споживача комунальних послуг, оскільки вона змушена сплачувати зайві кошти з утримання будинку та не може подати документи на отримання субсидії зі сплати комунальних платежів, у звязку з цим змушена звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні 21.09.2016р. щодо позову заперечила з тих підстав, що проживала в будинку з народження та була зареєстрована там за бажанням батька - ОСОБА_9 Не проживає в будинку більше пяти років. Вважає, що є перешкоди для проживання в будинку, так як в ньому мешкає позивач та не може привести туди своїх дітей через неналежні умови проживання та через агресивність позивача. Також пояснила, що діти по вул. Селецькій, 1 не проживали, сімя вселитися в будинок не намагалася, хоча діти навчаються в м.Житомирі. Крім того вказала, що після реєстрації шлюбу в 2014р. з ОСОБА_6 було придбано будинок в Коростишівському районі Житомирської області.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Коростишівської райдержадміністрації ОСОБА_10 в судове засідання не зявився. 12.01.2017 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, позовні вимоги не підтримує (а.с. 160). Також представник третьої особи ОСОБА_11, який брав участь у справі в судових засіданнях, в своїх усних та письмових поясненнях вказував на порушення прав дітей у разі зняття їх з реєстрації місця проживання.

Представник третьої особи виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування ОСОБА_12 в дане судове засідання не зявилась, 26.12.2016 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки визнання дітей втратившими право на користування житлом в подальшому призведе до зняття з реєстрації місця проживання, що в подальшому ускладнить отримання паспорту, вступ на навчання, отримання медичної допомоги (а.с.128, 150).

Третя особа ОСОБА_6 в судове зсідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. В судовому засіданні 21.09.2016р. пояснив, що є чоловіком відповідача ОСОБА_2 та батьком меншої дитини. Фактично зі своєю дружиною проживає сім років, а в 2014 році зареєстрували шлюб та придбали будинок в с. Малі Кошарища Коростишівського району. По вул. Селецькій, 1 в м.Житомирі сімя не проживала бо не було належних умов для проживання дітей.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.1985 року посвідченого державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, спадкоємцями майна ОСОБА_14, померлого 12.03.1985 року є в рівних частинах кожен: ОСОБА_15, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, проживає за тією ж адресою. Спадкове майно складається з 43/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул.. Селецька, 1, розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. (а.с. 8).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 11.05.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_15 подарувала ОСОБА_1 43/200 частин житлового будинку №1, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Селецька, 1 (а.с. 10).

Згідно заповіту від 02.07.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі за № 2041, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 заповів все своє майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 11).

14.08.2014 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 246045 виданого повторно 02.09.2014 року (а.с. 140 (зворот).

29.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 140).

Відповідно до акту від 17.02.2016 року складеного комісією в складі працівників ТОВ КК «КомЕнерго-Житомир» та за участю сусідів, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, але не проживають за вказаною адресою більше чотирьох років (а.с. 7).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 вказала, що є сусідкою позивача, відповідач ОСОБА_2 є дочкою покійного чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 вийшла заміж та не проживає у спірному будинку років 20. ОСОБА_2 потрібно було зареєструватися, бо вона народжувала третю дитину.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, відповідача вона бачила ще, коли та перебувала у першому шлюбі, у спірному будинку остання не проживала, свідок жодного разу її не бачила у будинку, також, у будинку не бачила дітей відповідача та її речей.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_2 вказала, що не проживає в будинку більше пяти років. Вважає, що є перешкоди для проживання в будинку, так як в ньому мешкає позивач, а тому не може привести туди своїх дітей через неналежні умови проживання та через агресивність позивача. Також пояснила, що діти по вул. Селецькій, 1 не проживали, сімя вселитися в будинок не намагалася, хоча діти навчаються в м.Житомирі.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що фактично зі своєю дружиною ОСОБА_2 проживає сім років, а в 2014 році зареєстрували шлюб. Зареєстрованим місцем проживання є: Коростишівський район, с. Малі Кошарища, вул. Зарічна, 1. За адресою: м. Житомир, вул.. Селецька,1 не проживають, оскільки там не було належних умов для проживання дітей. Батько відповідача прописав її у спірному будинку та хотів у спадок передати майно, однак заповіт був написаний на позивача. Після одруження придбали будинок в с. Малі Кошарища Коростишівського району. По вул. Селецькій, 1 сімя не проживала.

Отже, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, однак, за вказаною адресою не проживають більше 5 років.

Відповідач з дітьми фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, вказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 06.09.2016 року, складеного комісією в складі секретаря сільської ради, депутата сільської ради та сусідки (а.с. 101).

Відповідного до вказаного акту, ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: с. М.Кошарища, вул. Зарічна, 1-а разом з чоловіком ОСОБА_6 та дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 Родина проживає в будинку з моменту його купівлі.

Відповідно до довідок № 24 та № 25 від 21.03.2016 року виданих директором Кошарищенської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коростишівського району Житомирської області, ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у 7 класі школи з 01.09.2014 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається у 9 класі школи з 01.09.2014 року та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 15-16).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_19 та зареєстрований в реєстрі за № 5471, будинок за адресою: с. М.Кошарища, вул. Зарічна, 1-а був придбаний чоловіком відповідача ОСОБА_6 06.06.2014 року (а.с. 102-103).

Шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано 19.04.2014 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 75-76).

Отже, будинок придбаний за час перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі, тому в силу ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин твердження відповідача про те, що вона немає іншого житла, окрім спірного будинку не відповідають дійсності.

Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р. вказується, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за договором дарування від 11.05.2002 року належить 43/200 частин будинку за адресою: м. Житомир, вул. Селецька, 1, інша частина будинку належала ОСОБА_9, який згідно заповіту від 02.07.2014 року заповів усе своє майно ОСОБА_1 З копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_1 29.12.2014р. звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_9 від 02.07.2014р. (а.с. 140-147). Тобто, реалізувала своє право на прийняття спадщини.

При цьому, заповіт від 02.07.2014 року не був оскаржений відповідачем, також відповідач не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто, не вчинялось жодних дій для визнання за нею право власності або право проживання у спірному будинку.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач з дітьми втратила право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи понад один рік, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати їх такими, що втратили право користування будинком.

При цьому суд зазначає, що фактично діти не всилялися та не проживали в будинку в м. Житомирі по вул. Селецька, 1. Доказів намагання вселитися та вчинення цьому перешкод з боку позивача не було надано. Позивач та її діти постійно та тривалий час проживають за іншою адресою та забезпечені житлом. Таким чином, не вбачається підстав вважати, що у разі задоволення позову будуть порушенні права дітей на житло.

Крім того, факт реєстрації відповідача у будинку позивача, перешкоджає останньому в повній мірі користуватися ним, вимагає від позивача додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у будинку.

Посилання третьої особи на подальше винекнення труднощів у дітей щодо навчання, отримання медичної допомоги у разі втрати реєстрації місця проживання в м.Житомирі не беруться судом до уваги, оскільки зняття з реєстрації місця проживання не є предметом розгляду цього позову, крім того такі заперечення грунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, судові витрати в розмірі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: м. Житомир, вул. Селецька, 1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 551,20 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович