Справа № 524/5891/16-ц
Провадження №2/524/933/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі представників: - позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, - відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини,-

В С Т А Н О В И В

У серпні 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 коштів на своє утримання в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1979 року, у теперішній час має тяжке захворювання, продовжує лікування, проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги не надає.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримала, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у позовній заяві, а також на те, що позивач продовжує лікування, внаслідок тяжкого захворювання настала у позивача інвалідність, позивач не працює.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з позовом не погодилася, вважаючи його безпідставним.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, про що надала письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_1 не прибув повторно у судові засідання, хоча був повідомлений про дату розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляв та не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін у справі, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Станом на день розгляду справи позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який взяли між собою 19 листопада 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого цього ж дня міським відділом ЗАГС м. Кіровограда ( нині м. Кропивницький ), актовий запис за № 2460.

У шлюбі сторони мають повнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована у м. Кременчуці, але проживає за межами України.

Сторони припинили шлюбні відносини і проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету.

Дані обставини сторони та їх представники не оспорювали і не заперечували.

Позивач не працює, є пенсіонером за віком, отримує пенсію, котра за період часу з серпня 2016 року по січень 2017 року складає 15346,74 грн., або у середньому щомісячно приблизно біля 2600 грн., інших доходів не має. Крім того, позивач має тяжке захворювання, проходила та продовжує проходити лікування, у тому числі оперативне, в якому має постійну потребу з метою недопущення ремісії, перебуває на обліку в медичних закладах з приводу наявності тяжкої хвороби. З 06 лютого 2017 року внаслідок тяжкого захворювання позивачеві встановлена 2-а група інвалідності безтерміново. Позивач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де числяться зареєстрованими також відповідач, дочка сторін та онука, котрі фактично у цій квартирі не проживають. Вартість житлово-комунальних послуг оплачує позивач і їх розмір становить щомісячно починаючи з липня 2016 року по теперішній час приблизно від 1600 грн. до 4400 грн. Також, позивач у зв'язку з продовженням лікування придбаває ліки, які по їх загальній сумі вартості становлять значний розмір ( більше 50% ) щомісячної пенсії.

Відповідач, якому не встановлена група інвалідності, є пенсіонером за віком та продовжує працювати у ВАТ «Кредмаш», де отримує заробітну плату, зокрема як постає з довідки про доходи відповідача за місцем роботи з Кременчуцької ОДПІ, наданої представником позивача, у 3-у кварталі 2016 року відповідач отримав доходи за місцем роботи 123686,08 грн. та санаторно-курортну путівку вартістю 11464,20грн. Крім того, відповідач отримує пенсію за віком, однак відповідач та його представник не надали докази про розміри доходів та пенсії відповідача суду, незважаючи на неодноразові вимоги суду.

Відповідно ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 80 цього ж Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідач у добровільному порядку постійно матеріальної допомоги позивачеві як непрацездатній дружині, котрій встановлено 2-у групу інвалідності, на її утримання не надає.

Відповідач та його представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання постійної матеріальної допомоги у добровільному порядку, про відсутність у відповідача можливості надавати позивачу матеріальної допомоги на її утримання, наявність підстав для звільнення його від надання матеріальної допомоги на утримання його дружини.

Не заслуговують уваги доводи відповідача та його представника про те, що відповідач надає допомогу дочці сторін та їх онуці, а також, що має на утриманні і надає допомогу його матері. Так, дочка сторін разом з її дочкою проживали у Російській Федерації, де дочка працювала і мала заробітну плату у розмірі не нижчому ніж у відповідача, зокрема від 86 тис. рос. рублів до 269 тис. рос. рублів щомісячно. Дійсно, відповідач має матір ОСОБА_6, яка є людиною похилого віку та пенсіонером за віком і котра потребує лікування, у зв'язку з чим відповідач і надає матері посильну допомогу. Однак, відповідач та його представник не підтвердили обставину перебування матері відповідача на його постійному утриманні. Натомість, суд враховує, що мати відповідача не потребує матеріальної допомоги відповідача, котрий є її єдиною дитиною, оскільки придбала у 2015 році квартиру у м. Кременчуці. Отже, матеріальний стан матері відповідача свідчить про самодостатність у своєму утриманні, оскільки інше не було доведено відповідачем та його представником.

Суд враховує, що Законами України « Про Державний бюджет України на 2016 рік » та « Про Державний бюджет України на 2017 рік » прожитковий мінімум в Україні для осіб, які втратили працездатність було визначено відповідно у таких розмірах: з 01 серпня 2016 року до 30 листопада 2016 року - 1130 грн., з 01 грудня 2016 року до 30 квітня 2017 року - 1247 грн., а з 01 травня 2017 року - 1312 грн. Отже, розмір пенсії позивача є більшим у порівнянні з прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність.

Однак, суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, яка була висловлена у постанові від 13 квітня 2016 року у справі за № 6-3066цс15, здійснюючи системний аналіз зазначених правових норм, вважає, що передбачені цими нормами підстави призначення аліментів застосовуються у сукупності, але відсутність однієї із підстав призначення аліментів, за наявності інших, не є категоричною, беззаперечною і беззастережною умовою для відмови у визначенні аліментів одному із подружжя.

Отже, системно аналізуючи наявність підстав та співставляючи встановлені і наведені обставини, зокрема, що хоча розмір пенсії позивача не є нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, але за наявності інших підстав, а також враховуючи, що відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував про те, що не заперечує щодо надання матеріальної допомоги дружині у разі якщо вона про це попросить, то суд приходить до висновку, що позивач має право на одержання від відповідача коштів на своє утримання, а відповідач має можливість та зобов'язаний надавати таку допомогу дружині, враховуючи його згоду на таке.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що позивач та її представник не підтвердили необхідність розміру аліментів запропонованих позивачем. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на її утримання, фактичної його згоди на надання такої допомоги у достатньому для позивача розмірі, розмір доходів відповідача, недопущення погіршення матеріального становища позивача та одночасно відповідача, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти на утримання дружини ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., починаючи з 03 серпня 2016 року, котрий є достатнім для позивача, яка є непрацездатною особою, інвалідом 2-ої групи, співмірним наявним у неї потреб у лікуванні і забезпеченості умов життєдіяльності, а для позивача найбільш вірогідним і спроможним розміром такої допомоги.

З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.

Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів позивача.

Керуючись ст. ст. 75, 80 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 11, 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 03 серпня 2016 року та на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць виконати негайно.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу упродовж десяти днів з дня отримання копії цього рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним Судом Полтавської області.

Повне рішення виготовлено 13 травня 2017 року.

Суддя: