Справа № 541/332/17
Провадження № 6/541/7/2017
У Х В А Л А

20 лютого 2017 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді подання державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2017 року державний виконавець Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні уМиргородськоve міськрайонноve відділі державної виконавчої служби перебуває:

виконавче провадження № 47448471 з виконання виконавчого листа № АО-17 виданого 17.04.2000 року Миргородським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.04.2000 року і до досягнення повноліття сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

виконавче провадження № 52144515 з виконання постанови № 461/955/16-п виданої Галицьким районним судом м. Львова про стягнення 1015,20 грн. витрат за проведення експертизи та 55339,72 грн. - витрати на зберігання товарів на складі митниці, на загальну суму 56354,92 грн.

Зобовязання на сьогоднішній день боржником не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення.

У звязку з вищевикладеним державний виконавець Миргородського МРВ ДВС просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань.

В судове засідання представник Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області не зявився. Установа направила на адресу суду лист, в якому просила розгляд подання провести у відсутність їхнього представника.

Ознайомившись з матеріалами подання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення подання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Миргородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває:

виконавче провадження № 47448471 з виконання виконавчого листа № АО-17 виданого 17.04.2000 року Миргородським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.04.2000 року і до досягнення повноліття сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

виконавче провадження № 52144515 з виконання постанови № 461/955/16-п виданої Галицьким районним судом м. Львова про стягнення 1015,20 грн. витрат за проведення експертизи та 55339,72 грн. - витрати на зберігання товарів на складі митниці, на загальну суму 56354,92 грн.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 08.11.2016, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕS № 664032, документований 18.12.2014 органом видачі 5332.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненні судової практики від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Законодавством України встановлено випадки, коли такі обмеження застосовуються, визначено порядок та умови їх застосування.

Зокрема, випадки обмеження особи у праві виїзду за межі України передбачені ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.19 ч.3 ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження", ч.1 ст. 377-1 ЦПК України.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017 р.), у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець зобовязаний звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частина 1 ст.377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст.377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду тощо.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ (в редакції від 01.10.2016 р.), право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, ухилившись, таким чином, від виконання зобов'язань.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не лише за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконаного зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві боржника, а доведенню підлягає факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування/

Державним виконавцем у відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не використано надані йому права у точній відповідності із законом та допущено порушення прав та законних інтересів боржника, не надано доказів на підтвердження обставин умисного ухилення боржника від виконання рішення суду та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, а тому суд приходить до висновку, що зазначене подання є передчасним і в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст..313 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні поданнядержавного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4