233 № 233/6424/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

при секретарі Кліменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Із вказаним позовом звернулась ОСОБА_1, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_3 помер через професійне захворювання, яке він отримав працюючи на шахті ПАТ «Шахта ім. О.Ф.Засядька», в зв'язку з чим їй як дочці була спричинена моральна шкода, яку вона вважає за необхідне відшкодувати за рахунок відповідача у розмірі 250 000 грн.

В судове засідання позивач не з'явилась, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за відсутності представника відповідача, проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивач не має право на відшкодування шкоди, завданої смертю особи, а також її позовні вимоги є недоведеними.

Суд дослідивши обставини справи, оцінивши докази, подані на їх обґрунтування дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 12.01.1979 року (актовий запис №73 від 12.01.1979 року, складений Кіровським ЗАГС м. Донецька) та копією свідоцтва про одруження ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1) НОМЕР_2 від 06.06.1998 року (актовий запис №158 від 06.06.1998 року, складений Будьоннівським в/РАЦС м. Донецька).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 (актовий запис 99 від 24.01.2014 року, складений Червоногвардійським в/ДРАЦС Макіївського МУЮ у Донецькій області) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно копії довідки №000015 від 19.12.2014 року виданої обласною медико-соціальною експертизою м. Донецьк був встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням з 09.07.2014р.

З копії паспорту громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 За цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_5, мати позивача, на підтвердження чого до позовної заяви також долучена копія її паспорту.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 встановлено, що з 02.07.1991 року він працював проходчиком І розряду з повним робочим днем в шахті на дільниці ПРЗ орендного підприємства «Шахта імені О.Ф. Засядька» та був звільнений 28.01.2004 року у зв'язку з виходом на пенсію.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08.12.2016 року, винесеним за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, було встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ксерокопією довідки медико-соціальної експертизи серії 10 ААА від 19 грудня 2014 року підтверджено причинний зв'язок ІНФОРМАЦІЯ_2 року смерті ОСОБА_3 з професійним захворюванням. Відповідно до копії акту № 3 розслідування хронічного професійного захворювання від 14.01.2004 року ОСОБА_3 встановлено основний діагноз: хронічний обструктивний бронхіт пильової етіології у фазі субремісії. Емфізема легенів. Легенєва недостатність першого-другого ступеню; супутній діагноз: гіпертонічна хвороба другого ступеню. Із відповіді Обласного центру медико-соціальної експертизи від 03.06.2016 року вбачається, що Обласний центр медико-соціальної експертизи Донецької області не може надати суду повну копію довідки Обласної МСЕ № 1 м. Донецька про встановлення причинного зв'язку між смертю ОСОБА_3 і його професійним захворюванням, так як медекспертна справа знаходиться на непідконтрольній Україні території. Згідно відповіді відділення виконавчої дирекції Фонду у Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області від 30.06.2016 року, ОСОБА_3 отримав професійне захворювання на підприємстві «Шахта ім. О.Ф.Засядько» 14.01.2004 року (акт за формою П-4 від 14.01.2004 року № 3). Донецькою медико-соціальною експертною комісією № 5 встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності з початком виплат 05.02.2004 року безстроково (довідка МСЕК від 05.02.2004 року 2-18 АВ № 004480).

Із рішення Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 11.10.2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 08.12.2016 року по справі№233/2122/16-ц вбачається, що відповідач ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» приймав участь у розгляді вищевказаної справи та подавав свої заперечення на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, оскільки щодо відповідача ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08.12.2016 року у цивільній справі №233/2122/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, яке набрало законної сили, встановлені обставини відносно причинно-наслідкового зв'язку між смертю ОСОБА_3 та його професійним захворюванням, яке він отримав, працюючи на ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», суд дійшов висновку про їх доведеність у цивільній справі, що розглядається за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька.

Посилання відповідача щодо неможливості застосовування рішення суду, ухваленого за результатом розгляду іншої справи, є помилковим з наступних підстав. Частина 3 ст. 61 ЦПК України надає можливість сторонам не доводити ті обставини, які вже були встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, та які були досліджені за участі особи, щодо якої ці обставини встановлено. Суд, застосовуючи зазначену норму права, не ухвалює рішення за аналогією, а лише встановлює обставини, які є доказаними та не потребують доведення повторно.

Разом з тим, на спростування таких обставин, відповідачем не надано жодних доказів по справі.

Крім того, відповідач в своїх запереченнях зазначає, що на рішення Апеляційного суду Донецької області від 08.12.2016 року подана касаційна скарга. З цього приводу суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що дійсно по справі №233/2122/16-ц подана касаційна скарга на рішення Апеляційного суду Донецької області від 08.12.2016 року, по якій відкрито касаційне провадження, що підтверджується обліково - статистичною карткою на цивільну справу з автоматизованої системи документообігу суду та копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2017 р., отриманої з ЄДРСР про відкриття касаційного провадження по справі №233/2122/16-ц. 10.02.2017 року справа №233/2122/16-ц була надіслана Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області до касаційної інстанції.

Однак, суд не бере зазначені обставини до уваги з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 33 Постанови №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі не може бути підставою зупинення провадження у справі.

Крім того, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, є підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З вищенаведеного вбачається, що подання касаційної скарги відповідачем та відкриття касаційного провадження по справі №233/2122/16-ц не спростовує висновків суду щодо преюдиційності рішення Апеляційного суду Донецької області від 08.12.2016 року, разом з тим, скасування такого рішення судом касаційної інстанції може бути підставою для перегляду цього рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Із системного аналізу вищевказаних норм права випливає, що за наявності вини роботодавця у смерті особи, в тому числі пов'язаної із його професійним захворюванням, тягар відшкодування моральної шкоди покладається саме на нього.

Оскільки судом встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала через його професійне захворювання, яке він отримав, працюючи у публічному акціонерному товаристві «Шахта імені О.Ф. Засядька», суд вважає, що зазначена юридична особа має відшкодовувати моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи.

Посилаючись у своїх запереченнях на ст. 1200 ЦК України, відповідно до частини першої якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, відповідачем не враховано, що в зазначеній нормі права мова йдеться про майнову шкоду, відшкодування якої не враховується при відшкодуванні моральної шкоди, що відповідає ч. 4 ст. 23 ЦК України, згідно з якою моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З приводу посилання відповідача на те, що позивачем не доведена сума позовних вимог, суд зауважує наступне. Суд вважає, що передчасна смерть батька внаслідок професійного захворювання завжди спричиняє душевні страждання у його близьких родичів. Однак, встановлюючи ступінь таких страждань, суд враховує, що позивач ОСОБА_1, на момент смерті батька була повнолітньою особою та мала власну сім`ю, а також те, що позивачем не доведено факт спільного проживання з батьком.

Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховані вимоги розумності і справедливості, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В зв'язку з чим з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 750 грн., що відповідає 20% розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 ( п'ятдесят тисяч ) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 14 квітня 2017 року.

Суддя