Справа № 635/6986/16-ц
Провадження № 2/635/436/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
21 квітня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Березовської І.В.,
за участю секретаря судового засідання Грищука Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. ПокотилівкаХарківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позову посилався на те, що 09 лютого 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів у сумі, що еквівалентна 11 000 доларів США. На підтвердження укладання договору позики відповідач написав розписку, відповідно до якої зобовязався повернути борг в строк до 10 травня 2016 року.
У встановлений в розписці строк відповідач грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. Лише 02 вересня 2016 року відповідачем частково повернутий борг у сумі 2994,00 гривень, 19 вересня 2016 року повернута сума боргу 3050,00 гривень.
Позивач зазначає, що станом на 30 січня 2017 року, виходячи із офіційного курсу Національного банку України, який становив 2719,22 гривні за 100 доларів США, борг позивача за договором позики за вирахуванням повернутих сум склав 293 046,00 гривень.
Посилаючись на вказані обставини, позивач в остаточних вимогах просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 09 лютого 2016 року у сумі 293046,00 гривень, три проценти річних з простроченої суми за період з червня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 5981,76 гривень, а всього 299027,76 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3050 грн.72 коп.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не зявилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку.
У звязку з тим, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Так, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За положеннями ч.2 ст. 533 ЦПК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
ОСОБА_4 встановлено, що 09 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошових коштів у сумі, що еквівалентна 11 000 доларів США. На підтвердження укладання договору позики відповідач написав розписку, відповідно до якої зобовязався повернути борг в строк до 10 травня 2016 року.
Як зазначено позивачем 02 вересня 2016 року відповідачем повернута сума боргу у розмірі 2994 гривні, 19 вересня 2016 року повернута сума боргу у розмірі 3050 грн.
Таким чином, на час розгляду справи зобовязання за договором відповідачем у повному обсязі не виконані, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута.
Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст.599 - 601,604 -609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч. 1, 2, 3ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
Таким чином, у зв′язку з відсутністю доказів виконання у повному обсязі відповідачем грошового зобов′язання за договором позики від 09 лютого 2016 року, суд вважає, що з позивача підлягає стягненню сума боргу за вирахуванням повернутих сум.
За ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов′язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов′язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов′язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплати грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідач прострочив виконання зобовязання, у звязку з чим, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних за період з червня 2016 року по січень 2017 року.
В зв'язку з встановленим вище простроченням виконання позивачем зобов'язань за договором позики суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми.
ОСОБА_4 не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобовязання без урахування річних процентів.
При цьому, суд розраховує суму трьох процентів річних від простроченої суми боргу наступним чином ((292830,32 гривні/100)*3)/12)*8 місяців прострочення виконання зобовязання.
Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов′язання за договором позики від 09 лютого 2016 року в розмірі 5856,60 гривень.
Позивачем при предявленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 3050 гривень 66 копійок, що підтверджується квитанціями №0.0.625355700.1 від 28 вересня 2016 року та №20 від 31 січня 2017 року.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2986,92 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 59, 60, 61,79, 84, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2016 року у розмірі 292830 (двісті девяносто дві тисячі вісімсот тридцять) гривень 32 копійки, три проценти річних з простроченої суми заборгованості за договором позики від 09 лютого 2017 року у розмірі 5856 (пять тисяч вісімсот пятдесят шість) гривень 60 копійок, а всього 298686 (двісті девяносто вісім тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 92 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2986 (дві тисячі девятсот вісімдесят шість) гривень 87 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання відповідачем заяви про його перегляд, подання апеляційної скарги позивачем, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів апеляційної скарги.