Справа №473/3774/16-ц 27.04.2017 27.04.2017 27.04.2017
Провадження №22-ц/784/979/17
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 березня 2017 року за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

(далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна»)

до

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 5 вересня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № НОМЕР_1, відповідно до умов якого банк надав останній на споживчі потреби кредит в сумі 3 393 грн. 60 коп. для придбання товару зі строком користування на 20 місяців, а відповідачка зобовязувалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного часткового повернення (згідно графіку) отриманих коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту, вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3.14 %.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банком» та ТОВ « ОТП Факторинг України» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № НОМЕР_1 укладеним з відповідачем.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором належними чином у звязку з чим станом на 17 листопада 2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 23 083 грн. 42 коп., яка складається з 17 217 грн. 47 коп. залишку заборгованості за кредитом та 5 865 грн. 95 коп. відсотків за користування кредитом, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 вказану заборгованість.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що 5 вересня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, відповідно до умов якого банк надав останній на споживчі потреби кредит в загальному розмірі 3393 грн. 60 коп. зі строком користування на 20 місяців, а відповідачка зобов'язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного часткового повернення (згідно графіку) отриманих коштів, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту, вносити щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3.14% від суми кредиту.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, отриманих на споживчі потреби, а саме на придбання ноутбуку, у розмірі 3393 грн., відповідачка виконала достроково, про що свідчать квитанція № 0710030 від 25 вересня 2012 року на суму 277 грн; квитанція № 0710006 від 26 жовтня 2012 року на суму 3 330 грн. та чек № 4258 від 27 листопада 2012 року на суму 850 грн. (а.с. 106-107).

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банком», як клієнтом та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як фактором, було укладено договір факторингу , згідно якого останній передав грошові кошти в розпорядження банку за плату, а перший відступає товариству право грошової вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, що вбачається з витягу з додатку № 1 до договору факторингу ( а.с. 74).

Згідно зазначеного договору і додатку до нього за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4 існує заборгованість 23 083 грн. 42 коп. станом як на 17 листопада 2016 року, так і на момент укладення договору факторингу, з яких 17 217 грн. 47 коп.- залишок заборгованості по кредиту та 5 865 грн. 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В обґрунтування зазначеної заборгованості позивач посилається на те, що згідно розділу 2 ( пункти 2.1-2.28) ОСОБА_4 було відкрито картковий рахунок в гривнях та видано кредитну картку типу Master Card Standart.

Позивач, в апеляційній скарзі, зазначав, що даною кредитною карткою відповідачка користувалась та перше отримання готівки було здійснено через відділення ПАТ «ОТП Банк» 29 жовтня 2012 року, а вподальшому нею були здійсненні погашення заборгованості більш ніж на 11 000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували факт отримання саме позивачкою кредитної картки.

Як пояснив представник відповідачки в засіданні судової колегії кредитну картку відповідачки не отримувала та жодних платежів за цією карткою не здійснювала.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Проте позивачем ці вимоги закону не дотримано. По-перше, на обставини отримання відповідачкою кредитної картки з лімітом в 16 798 грн. 40 коп., позивач взагалі не посилався при предявлення позову, а також у суді першої інстанції. По-друге, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання саме позивачкою кредитної картки та використання нею кредитних коштів.

До того ж, за умовами кредитного договору ліміт, який встановлено на кредитну картку складає 1000 грн., тоді як за випискою з особового рахунку, сума виданого кредиту становить 16 798 грн. 40 коп.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог є вірним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Доводи представника позивача про те, що умовами, укладеного між сторонами кредитного договору передбачено відкриття карткового рахунку та видачу кредитної картки, не можуть бути достатньою підставою для покладення на відповідачку обовязку погасити кредитну заборгованість, за відсутності належних та допустимих доказів отримання відповідачкою кредитної картки та активацію нею карткового рахунку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_5