Справа № 573/396/17
Провадження №2-з/573/2/17
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

"28" лютого 2017 р. Суддя Білопільського районного суду Сумської області Кліщ О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Провадження в зазначеній цивільній справі №573/396/17 було відкрите 28 лютого 2017 року.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в котрій вказав, що в ході відпрацювання проблемної заборгованості Банку стало відомо, що відповідачу належить на праві власності 1/1 частки квартири загальною площею 53,88 кв.м., житловою площею 39.70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта.

Вказуючи в заяві про забезпечення позову про те, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, позивач просить суд накласти арешт на 1/1 частки квартири загальною площею 53,88 кв.м., житловою площею 39.70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Підстави для забезпечення позову передбачено ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з п.4 вищезазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотніх наслідків.

Відповідно до п.п.2,3 ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову має бути зазначено: вид забезпечення позову, який належить застосувати з обгрунтуванням його необхідності та інші відомості, які необхідні для забезпечення позову. Тобто навести належні аргументи щодо застосування саме цього заходу та повно викласти в заяві про забезпечення позову всі необхідні відомості, від яких залежить можливість задоволення цієї заяви судом, а відтак і вжиття заходів забезпечення позову.

Так, позивач не вказав у заяві про забезпечення позову вартість майна відповідача станом на день звернення з зазначеним позовом до суду, хоча від цього залежить також відповідність виду забезпечення позову.

Враховуючи відомості з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 жовтня 2016 року власником квартири, щодо якої подано заяву про забезпечення позову, є ОСОБА_4, а відповідачем по справі ОСОБА_2, доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є однією особою, не надано.

Позивач обмежився лише припущенням щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення і що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.151-153, 208-210,293 ЦПК України,- суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачу ОСОБА_1 акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя