Номер провадження 2/754/1356/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретарів судового засідання: Моторенко К.О., Двірко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення коштів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 03 січня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2, був підписаний у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1. Строк укладення договору основного купівлі-продажу був встановлений до 10 березня 2014 р. Згідно умов вищевказаного попереднього договору в якості завдатку позивач передав відповідачу 4 000 доларів США. Після отримання коштів, ОСОБА_2 почала ухилятись від укладення договору купівлі - продажу. Двічі переносили граничну дату укладення основного договору купівлі - продажу ( п. 6.1 договору: до 16.03.2014 р., потім до 26.03.2014 р.) 26.03.2014 р. позивач прибув до нотаріуса Грицюк П.В. для посвідчення основного договору купівлі - продажу, проте ОСОБА_2 не з'явилась. Нотаріус перевірив єдиний державний реєстр щодо права власності на вищезгаданий будинок і з'ясувалось, що ОСОБА_2 не є власником даного будинку. Після цього позивач спілкувався з відповідачем, намагаючись повернути передані їй за попереднім договором кошти, 14.04.2014 р. ОСОБА_2 написала розписку, якою підтвердила наявність заборгованості перед позивачем у сумі 4 000 доларів США, а потім перестала відповідати на телефонні дзвінки. Станом на дату подання позовної заяви, відповідач кошти не повернула. Позивач вважає, що з відповідача потрібно стягнути 103 406 грн., що є еквівалентом 4000 доларів США за курсом НБУ (25,8517 грн. за 1 долар США) на дату подання позовної заяви. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних від суми боргу в розмірі 9 306 грн, та сума сплаченого судового збору в розмірі 1 034,06 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, та просив суд винести рішення про задоволення позову з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, - відповідно до положень ст. 74 ЦПК України є належним чином повідомленими про розгляд справи, причини неявки суду не відомі.

Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За згодою позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Судом встановлено, що 03 січня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2, був підписаний у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1. Строк укладення договору основного купівлі-продажу був встановлений до 10 березня 2014 р. Згідно умов вищевказаного попереднього договору в якості завдатку позивач передав відповідачу 4 000 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 постійно ухилялась від укладання основного договору.

26.03.2014 р. ОСОБА_1 дізнався від приватного нотаріуса Грицюк П.В. Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, що права власності на будинок АДРЕСА_1, не належить ОСОБА_2

За змістом ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами ст. 570 ч.1 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

З урахуванням наведеного можливо дійти висновку про те, що другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені тези в їх сукупності є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: 1) забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами, того чи іншого цивільно-правового зобов'язання; 2) обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; 3) винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, котрий забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не виникло ніяких основних договірних зобов'язань, які могли би бути забезпечені укладеним між ними вищевказаним договором від 03.01.2014 р., а саме за договором купівлі-продажу будинку, який відповідно до вимог ст. 657 ЦК України укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

14.04.2014 р. ОСОБА_2 на прохання позивача ОСОБА_1, написала розписку щодо наявності в неї заборгованості перед позивачем ним в розмірі 4000 доларів США, які вона отримала в якості завдатку при оформлені попереднього договору купівлі-продажу будинку від 03.01.2014 р., та зобов'язувалась повернути кошти до 28.04.2014 р.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що відповідачем на вимоги позивача не сплачена заборгованість, не надано доказів належного виконання умов договору, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

А відтак, на підставі ст.ст.192, 533 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму у національній валюті, еквівалентній за курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день подачі позову до суду.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1034,06 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 192, 509, 530, 533, 546, 570, 572, 629, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 208, 210, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, кошти в розмірі 112712,00 грн. та понесені судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 1034,06 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2017 р.

Суддя : Н.Г.Таран