Справа 206/5014/16-ц
Провадження 2/206/119/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя: Сухоруков А.О.,

при секретарі Портній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 Алієвича, про стягнення збитків за договором про фінансовий лізінг,

встановив:

24 березня 2016р. представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг №00005772 від 11.09.2012р.

02 червня 2016 року у вказаній цивільній справі судом було ухвалено заочне рішення.

Рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 Алієвича (і.н.) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» () збитки відповідно до Договору про фінансовий лізинг №00005772 від 11.09.2012 року у розмірі 273967 (двісті сімдесят три девятсот шістдесят сім) грн. 04 коп. Стягнуто із ОСОБА_2 Алієвича (і.н.) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4289,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 02 червня 2016 року по цивільній справі № 206/1670/16-ц, провадження № 2/206/544/16 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 Алієвича, про стягнення збитків. Призначено справу до розгляду в загальному порядку до судового розгляду.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 11 вересня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про фінансовий лізинг №00005772, за яким позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача обєкт лізингу транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2012 року виробництва, шасі №XW8ZZZ61ZCG061999, двигун №CFN 327995, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 19134,00 доларів США. Відповідач перестав виконувати свої зобовязання за Договором та порушував терміни сплати лізингових платежів протягом двох місяців. Датою припинення договору є 27.05.2015 року, а останнім днем погашення заборгованості є 01.06.2015 року, останнім днем повернення обєкту лізингу є 03.06.2015 року. 25.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис №1071 про повернення обєкта фінансового лізингу. 15.12.2015 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 15.12.2015 року державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ було винесено постанову про розшук майна боржника. Об'єкт лізингу в рамках виконавчого провадження було повернуто 24.03.2016 року, що підтверджується актом опису й арешту майна. Отже відповідач повинен компенсувати упущену вигоду у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 72294,48грн. Для супроводження процесу стягнення заборгованості, розшуку та повернення обєкту лізингу, позивач звернувся до спеціалізованої організації: Приватного нотаріуса ОСОБА_3 ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» з метою надання послуг, спрямованих на забезпечення повного та своєчасного виконання умов Договору лізингу. Загальна вартість послуг становить 3900,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість. Станом на момент подання позовної заяви відповідачем було не повністю виконано зобовязання відповідно до Договору. У звязку із цим, позивач змушений був звернутись до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_4» з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів для подання позовної заяви та участі у судових засіданнях по розгляду справи. Загальна вартість послуг становить 12000,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість. Позивач вважає, що має всі підстави для задоволення позовних вимог, окрім іншого, в частині стягнення реальних збитків в розмірі 15900,00 грн., завданих позивачеві внаслідок неналежного виконання зобовязань відповідачем. Згідно з п.6.17 Умов лізингу, сторони погодили, що у випадку розірвання Договору за ініціативою Позивача відповідно до п.12 Договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування обєкта лізингу. Отже, відповідач зобовязаний компенсувати позивачу упущену вигоду у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування обєктом лізингу у розмірі 72294,48 грн.

На підставі викладеного з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07 грудня 2016 року позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00005772 від 11.09.2012р. 88149,48грн., що складається з плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 72294,48грн., збитків у розмірі 15900,00грн. та судові витрати (том 1 а.с.1-7, том 2 а.с.44-49).

Представник позивача ТОВ «Порше Лізинг Україна» ОСОБА_5 судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Також представник позивача надав до суду письмові пояснення в яких зазначає, що правове регулювання договору про фінансовий лізинг здійснюється Цивільним кодексом України в частині, що не суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг» так як правовідносини, що виникають при укладанні Договорів про фінансовий лізинг регулюється спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг». Оскільки між сторонами не було укладено договору найму (оренди) транспортного засобу, який передбачає нотаріальне посвідчення, а Договір фінансового лізингу відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» укладений у письмовій формі та згідно з вимогами ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, прямо встановлених законом або за домовленістю сторін, тому підстави для визнання нікчемним Договору відсутні. Аналогічна правова позиція міститься в Верховного Суду України від 14.07.2010 р. Так, сторони при укладанні Договору домовилися щодо всіх його істотних умов, які передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», а саме: предмет лізингу - позивачем обрано предмет лізингу, а саме транспортний засіб; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу) - сторонами погоджено строк лізингу на 60 місяців; розмір лізингових платежів - сторонами визначено лізинговий платіж в еквіваленті 443,71 дол. США; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до умов договору, позивач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та зрозумів усі умови цього договору про фінансовий лізинг, загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунку для лізингових платежів/графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також погоджується, що всі вищезазначені документи є невідємними частинами цього договору про фінансовий лізинг та мають обовязкову силу по відношенню до позивача. Отже, враховуючи те, що при укладенні договору сторони домовились щодо усіх його істотних умов, а саме щодо предмету лізингу, погодили розмір лізингових платежів, строк лізингу і відбулося його часткове виконання, а саме позивачем було передано в користування обєкт лізингу відповідачеві, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач протягом певного періоду сплачував щомісячні лізингові платежі на виконання умов укладеного між сторонами договору. Враховуючи зазначене договір про фінансовий лізинг є дійсним, а твердження відповідача є безпідставними. Відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву від 17.01.2017р. частково визнав заборгованість по сплаті лізингових платежів за період з вересня 2015р. по лютий 2016р., що підтверджується матеріалами справи. Крім того, слід зазначити, що договір про фінансовий лізинг було укладено між сторонами, ще 11.09.2012р. Відповідач не звертався до суду з позовною заявою про визнання договору нікчемним, також відповідач не скористався правом наданим ч. 1 ст. 123 ЦПК України та не пред'явив зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Вищезазначені обставини, підтверджують дійсність договору про фінансовий лізинг № 00005772 від 11.09.2012р. (том 2 а.с.67-71, 121-123).

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити з підстав викладених у запереченнях. Зазначила, що договір є нікчемний, тому заборгованість не підлягає стягненню.

Також представник відповідача надала письмові заперечення проти позову які обґрунтовує тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Дійсно, між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_2 був укладений договір про фінансовий лізинг № 00005772 від 11.09.2012 року. З вересня 2015 року відповідач не зміг виконувати свої зобов'язання за договором, тому дійсно почала виникати заборгованість зі сплати щомісячних платежів. За період з вересня 2015 року по лютий 2016 року включно необхідно було сплатити 60 644, 81 грн. За цей період ОСОБА_2 було сплачено: в листопаді згідно квитанції від 18.11.2015 року - 2 000 грн, в лютому згідно квитанції від 24.02.2016 року - 37 810, 95 грн., а всього 39 810,95 грн. Таким чином, сума заборгованості складає (60644,81 - 39 810,95) 20 833,86 грн. 24.03.2016 року об'єкт лізингу - автомобіль був у ОСОБА_2 вилучений Самарським ВДВС та переданий позивачу. Тому вимоги про стягнення платежів за період з березня 2016 року по вересень 2017 року є абсолютно безпідставними. Може бути стягнений платіж тільки за 24 дні березня 2016 року. Платіж за березень 2016 року складає 443,71 дол., а за 24 дні сума складає ( 443,71 :31 х 24) 343, 52 долари, що за курсом, вказаним в позовній заяві складає ( 343,52 х 25,5) 8 759, 76 грн. Всього може бути стягнено з відповідача ( 20 833,86 + 8 759,76) 29 593,62 грн. ІЦо стосується стяг нення збитків, то підстав для їх задоволення немає. Сума в розмірі 3 900 грн складається з вартості послуг, наданих приватним нотаріусом ОСОБА_3 та ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М". Але доказів того, які саме були надані послуги ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", суду не надано. Тому сума стягнена бути не може. Також не підлягають стягненню суми за надання юридичних послуг ТОВ "Юридична фірма ОСОБА_4". Доказів вчинення дій по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів для подання позовної заяви не надано. Щодо участі представника в судовому засіданні, то розмір витрат, які підлягають стягненню, регулюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Тому може бути стягнена сума тільки за участь представника в судовому засіданні пропорційно тривалості судового засідання та пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В такому ж порядку підлягає стягненню і судовий збір, що передбачено ч.1 ст. 88 ЦІІК України. Крім того, договір про фінансовий лізинг від 11.09.2012 року нотаріально не засвідчений. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Така позиція висловлена в рішеннях Верховного суду України від 16.12.2015 року ( справа №6-2766 цс 15) та від 18.01.2017 року ( справа №6-648 цс 16). Тому вимоги про стягнення коштів з ОСОБА_2 за нікчемним договором є такими, що суперечать чинному законодавству (том 2 а.с.53, 63, 83-84).

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст.3,6,627 ЦК України.

Відповідно до ст. 806 ЦК Україниза договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом встановлено, що 11 вересня 2012 року був укладений договір про фінансовий лізинг №00005772, згідно якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав у розпорядження ОСОБА_2 обєкт лізингу транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2012 року виробництва, шасі №XW8ZZZ61ZCG061999, двигун №CFN 327995, а ОСОБА_2 зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 19134,00 доларів США. (том 1 а.с.8-19, том 2 а.с.72).

Цим договором про фінансовий лізинг передбачено, що Лізингоодержувач придбає об'єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною Лізингодавцем.

Додатком до договору про фінансовий лізинг (том 1 а.с.8-19), який є невід'ємною частиною договору, передбачені загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі - Умови лізингу), відповідно до п. 6.1 якого, для експлуатації об'єкту лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, що включають: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частку від обсягу фінансування (сума яка включає частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати передбачені, або прямо пов'язані з Контрактом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 6.4 Умов лізингу передбачено, що в Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких узгоджений сторонами.

Пунктами 6.5, 6.10 Умов лізингу передбачено, що лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів не пізніше дати, вказаної у Графіку.

11.09.2012р. ТОВ «Порше Лізинг Україна» та Лізингоодержувач підписали Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, яким узгоджено дату сплати та суму сплати (том 2 а.с.73-76).

27.05.2015 року ОСОБА_2 було направлено вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору за вих.№00005772 від 19.05.2015 року, що підтверджується належним чином засвідченою копією вимоги та підтвердженням її направлення (том 1 а.с.20-23).

Проте вимога повернулася на адресу ТОВ «Порше Лізинг Україна» із відміткою за закінчення терміну зберігання, підтвердженням чого є копія конверту (том 1 а.с.22).

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Відповідно до п. 12.6.1 Умов лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право в односторонньому порядку розірвати цей Контракт у разі, якщо Лізінгоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі, або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів (том 1 а.с.14).

У випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, Контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення (п. 12.13 Умов лізингу).

Таким днем є 27.05.2015р., останнім днем повернення обєкту лізінгу було 03.06.2015р., а останнім днем сплати заборгованості було 01.06.2015р.

Разом з тим, 25.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис №1071 про повернення обєкта фінансового лізингу, згідно з яким запропоновано повернути від ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше лізінг Україна» транспортний засіб Volkswagen модель Polo Sedan, кузов XW8ZZZ61ZCG061999, рік випуску 2012, колір сріблястий, р/н НОМЕР_1, який був переданий в користування за договором про фінансовий лізінг №00005772 від 11.09.2012р., за невиплачену в період з 16.02.2015 р. по 19.05.2015р. заборгованість станом на 19.05.2015р. у розмірі 39713,40грн. несплачені лізінгові платежі, 3638,48грн. штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів, що становить 43351,88грн. (том 1 а.с.24).

15.12.2015 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (том 1 а.с.25-26).

15.12.2015 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову про розшук майна боржника (том 1 а.с.27).

Суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України про здійснення фактичного стягнення за вчиненим та зазначеним вище виконавчим написом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 623 ЦК Україниборжник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ОСОБА_2 Алієвича від 08.12.2016 року непогашена сума заборгованості по виставленим рахункам 93 913,82грн. (том 2 а.с.59-61).

Між тим, за вимогами ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК Україниє будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 72294,48грн., не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане належним чином.

Крім того, відповідно до п. 12.9 Договору у випадку припинення лізингу відповідач зобов'язаний оплатити різницю між ринковою вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Плану відшкодування.

Між тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості об'єкту лізингу.

Також, згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Проте з вересня 2015 року відповідач не зміг виконувати свої зобов'язання за договором, тому дійсно почала виникати заборгованість зі сплати щомісячних платежів.

За період з вересня 2015 року по лютий 2016 року включно необхідно було сплатити 60 644, 81 грн.

За цей період ОСОБА_2 було сплачено: в листопаді згідно квитанції від 18.11.2015 року - 2 000грн, в лютому згідно квитанції від 24.02.2016 року - 37 810, 95 грн., а всього 39 810,95 грн (том 1 а.с.195).

Таким чином, сума заборгованості складає (60 644,81 - 39 810,95) = 20 833,86 грн.

24.03.2016 року об'єкт лізингу - автомобіль був у ОСОБА_2 вилучений Самарським ВДВС та переданий позивачу, що підтверджується актом опису й арешту майна (том 2 а.с.50-51).

Тому підлягає стягненню платіж тільки за 24 дні березня 2016 року. Платіж за березень 2016 року складає 443,71 дол., а за 24 дні сума складає (443,71 :31 х 24) = 343, 52 долари, що за курсом, вказаним в позовній заяві складає ( 343,52 х 25,5) 8 759, 76 грн.

Всього підлягає стягненню з відповідача (20 833,86 + 8 759,76) = 29 593,62 грн.

Що стосується позовних вимог щодо збитків пов'язаних зі зверненням за правовою допомогу про примусове виконання договору про фінансовий лізинг, то дані вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно пункту 12.9 Умов лізингу у разі дострокового припинення договору Лізингоотримувач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу ТОВ «Порше Лізинг Україна» впродовж 10 робочих днів з дати одержання вимог про таке повернення.

Так, 25.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис №1071 про повернення обєкта фінансового лізингу (том 1 а.с.24).

15.12.2015 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (том 1 а.с.25-26).

Таким чином, суд звертає увагу, що при вирішенні спору між позивачем та відповідачем була застосована процедура повернення майна шляхом вчинення виконавчого напису та примусового його виконання в порядку Закону України «Про виконавче провадження» саме за зверненням позивача без використання допомоги будь-яких третіх осіб, про що свідчать надані позивачем копії договорів, сам виконавчий напис та постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Також, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження й посилання позивача на отримання збитків у зв'язку зі зверненням до спеціалізованих організацій ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та ТОВ "Юридична фірма ОСОБА_4" з метою відновлення свого порушеного права з огляду на наступне.

Так, 03 лютого 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» укладений договір про надання послуг з повернення майна. При цьому, сторони визначили у п. 2.1 цього договору, що послугами є послуги, що надаються Агентством Замовнику (ТОВ «Порше Лізинг Україна») відповідно до умов цього договору, а саме: забезпечення повернення об'єктів лізингу замовнику, забезпечення виконання лізингоодержувачем грошових зобов'язань перед замовником відповідно до договору лізингу, вжиття заходів, спрямованих на представництво інтересів замовника у виконавчому провадженні, з метою вилучення майна, переданого лізингоодержувачу за договором лізингу (том 1 а.с.31-38).

Згідно акту №62 приймання-передачі наданих послуг від 31 липня 2015 року останній не містить переліку виконаних робіт та послуг з повернення заборгованості, вартості кожної роботи/послуги, а також за яким саме договором із Замовником проводились такі роботи, зважаючи також на те, що протягом цього часу відповідно до умов договору лізингу позивач самостійно направляв нагадування та вимоги щодо сплати заборгованості (том 1 а.с.40-41).

Разом з тим, 09 червня 2010р. між ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_4 та Партнери» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір про надання юридичних послуг № 17/2010, згідно з яким сторони укладають договір про надання юридичних послуг виконавцем стосовно питань, пов'язаних із поточною господарською діяльністю замовника. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг погоджується сторонами в кожному випадку письмово шляхом підписання додаткових угод, які становлять невід'ємну частину цього договору (том 1 а.с.44-49).

Згідно з додатковою угодою №47 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 між ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_4 і Партнери», ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_4» та ТОВ «Порше лізинг Україна» сторони домовилися, що усі права та обов'язки виконавця переходять до від попереднього виконавця до нового виконавця, яким є ТОВ «Юридична фірма «Вернер» (том 1 а.с.50-53).

Відповідно до додаткової угоди №206 від 10.08.2015 р. до Договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 р., яка була укладена між ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_4» та ТОВ «Порше Лізинг Україна», відповідно до цієї угоди Замовник замовляє, а Виконавець надає юридичні послуги, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (том 1 а.с.54-63).

Згідно акту №400 від 21.03.2016р. до Договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 р. вартість юридично консультаційних послуг по справі за позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків, договір про фінансовий лізинг №00005772 від 11.09.2012р. (заявка №309 від 03.03.2016 року), в т.ч. представництво інтересів Замовника і підготовка юридичних документів на загальну суму 10000,00 грн. надані у повному обсязі, а також у повній відповідності до умов Договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 р. (том 2 а.с.12).

Проте, зазначені вище акти не містять переліку виконаних робіт та послуг з повернення заборгованості, вартості кожної роботи/послуги, зважаючи також на те, що протягом цього часу відповідно до умов договору лізингу позивач самостійно направляв нагадування та вимоги щодо сплати заборгованості.

Суд також звертає увагу на те, що позовна заява в даній цивільній справі подана представником ТОВ «Порше Лізинг Україна», а не представником ТОВ «Юридична компанія ОСОБА_4» та не представником ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», об'єкт лізингу на час розгляду справи повернутий позивачу тощо, тому вимоги про стягнення вказаних у позові судових витрат задоволенню не підлягають.

Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу лише сам факт укладення договору про правову допомогу. Дані правові позиції викладені у рішеннях Верховного Суду України від 01.10.2002 року, від 13.12.2006 року, від 13.04.2011 року, тому суд критично відноситься до Договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 року та додаткової угоди до нього №206 від 10.08.2015 року, як доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги.

Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК Українисудові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 22, 526, 536, 549, 551, 611, 623, 785, 806-808 Цивільного кодексу України, ст.ст. 48, 10, 11, 18, 57 60, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 Алієвича (і.н.) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» () заборгованість за Договором про фінансовий лізинг №00005772 від 11.09.2012 року у розмірі 29593 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн. 62 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 Алієвича (і.н.) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі міста Дніпра Дніпропетровської області (вул. 20 років Перемоги, 51 м. Дніпро, 49127) повернути позивачу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (), надміру сплачений судовий збір, суму в розмірі 2689,51грн. згідно платіжного доручення № 50028697 від 15 березня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков