Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_6, треті особи: публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал інвестмент ресурс», публічне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_7, на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2013 року між банком та публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент ресурс» (далі - ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс») було укладено договір про надання овердрафту, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді овердрафту з лімітом у розмір 2 502 189 дол. США, зі сплатою 11 % за користування кредитом строком до 04 липня 2016 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів, 05 липня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати у повному обсязі за зобов'язаннями ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс», які виникають з умов кредитного договору від 05 липня 2013 року.

ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс» своїх зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 24 червня 2015 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 164 401 дол. США, прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 161 599 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 15 256,80 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 177 229,83 дол. США, пеня у розмірі 31 514,08 дол. США, штраф у розмірі 450 394,02 дол. США, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_6 як поручителя.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2016 року, позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитом у розмірі 2 326 000 дол. США та заборгованість за процентам у розмірі 149 132,57 дол. США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При вирішенні справи судами встановлено, що відповідно до договору про надання овердрафту від 05 липня 2013 року ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс» отримав кредит у розмірі 2 502 189 дол. США з кінцевим терміном повернення до 04 липня 2016 року та зі сплатою 11 % за користування кредитом. Згідно з п. 2.4 цього договору період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Згідно з умовами п. 2.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені графіком зменшення ліміту кредитної лінії, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити інші платежі, встановлені графіком.

З метою забезпечення виконання позичальником умов договору овердрафту від 05 липня 2013 року, між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки, за умовами якого останній на добровільних засадах несе відповідальність перед банком за зобов'язаннями ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс», які виникають з умов договору про надання овердрафту.

ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс» припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту 05 лютого 2015 року, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за договором, яку позивач просив стягнути з відповідача як поручителя.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс» своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку з чим на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України поручитель несе відповідальність за неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що суди висновку про часткове задоволення позову дійшли передчасно, без з'ясування всіх обставин справи.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57- 60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315, 316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач як поручитель та третя особа як позичальник заперечують проти визначеної банком суми заборгованості. Так, Дзержинським міським судом Донецької області було задоволено клопотання про витребування у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» доказів, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та процентами, а також надання для огляду оригіналів письмових доказів, які були підставою для подання позовної заяви. Вказана вимога суду банком не виконана. Крім того, про незгоду позичальника із сумою заборгованості свідчить те, що у господарській справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ПАТ «ЗНВКІФ «Дженерал Інвестмент ресурс», ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», ТОВ «Промислово-торгова компанія «Донвак-Мікс» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2013 року задоволено клопотання про призначення судової економічної експертизи, проведення якої до цього часу не закінчено.

Суди належної оцінки вказаним обставинам не дали. Так, оскаржувані судові рішення не містять висновків щодо перевірки правильності проведених кредитором нарахувань. Суди не перевірили та не з'ясували порядок розрахунку боргових сум, а саме: які суми вносилися позичальником на погашення кредиту та коли, у рахунок погашення яких прострочених окремих зобов'язань, що входять до змісту кредитного зобов'язання (основна сума кредиту, проценти, пеня тощо), зараховано сплачені позичальником кошти та чи знаходиться визначений банком порядок черговості платежів у відповідності із погодженими умовами кредитного договору. Як наслідок не перевірено, яка сума є базою нарахування процентів та неустойки.

Таким чином, оскаржувані судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення вищевказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: Є.П. Євграфова
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана