Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/645/17

Номер провадження: 2/511/418/17

10 травня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Роздільнянський районний підрозділ ГУ Державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Нахімова, 3-а в м. Роздільна, Одеська область на підставі договору дарування на нерухоме майно від 21.03.2000 року. В зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_2 відповідач по справі. ОСОБА_1 прописала цю особу на прохання знайомого, так як ОСОБА_2 необхідно було влаштуватися на роботу. Останній ніколи не проживав за вищевказаною адресою. Місце знаходження відповідача в даний час позивачу достовірно не відомо, тому вона вважає, що це порушує її права та перешкоджає реалізації її права на житло у повному обсязі, виникли труднощі в отримані субсидії.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи була сповіщена належним чином, до суду надала заяву відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, справу розглядати за її відсутністю. (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_2 про день та час слухання справи був сповіщений належним чином по місцю реєстрації. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця реєстрації, але згідно поштового повідомлення за вказаною адресою відповідач не проживає. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. (а.с.20-22).

Роздільнянський РС ГУ ДМС України в Одеській області до суду не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, але до суду надали заяву, згідно якої просили справу розглянути без участі їх представника.(а.с.23).

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: Одеська область, м. Роздільна, по вул. Нахімова, №3-а, на підставі договору дарування АВІ №673889 від 21.03.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_3, з відміткою про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Роздільнянське бюро технічної інвентаризації» від 30.03.2000 року за № 15-49.(а.с.3).

Згідно інформації Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області від 22.03.2017 року № 747 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04 грудня 2006 року (а.с.16).

Дана інформація також підтверджується домовою книгою для прописки громадян, проживаючих в будинку за адресою: Одеська область, м. Роздільна по вулиці Нахімова, №3а, де значаться зареєстрованими станом на 2017 рік: ОСОБА_4, 1933р.н., ОСОБА_1, 1977р.н., ОСОБА_5, 1998р.н., ОСОБА_2, 1975р.н., та довідці зареєстрованих у зазначеному будинку. (а.с.5-9; 10).

Окрім того, факт не проживання з 2006р. ОСОБА_2 у спірному будинку, підтверджується актом обстеження житлового будинку від 22.03.2017 року, складеним комісією в складі секретаря міської ради ОСОБА_6, начальника відділу ЖКГ, містобудування та архітектури ОСОБА_7, начальника загального відділу ОСОБА_8, в присутності сусідів: ОСОБА_9, ОСОБА_10 Підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 з 2006 року.(а.с.11).

Відповідач не є членом сімї позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Враховуючи п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в якому надаються роз'яснення застосування ст. 71 ЖК, судом з'ясовані причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Конституція України у ст.47 проголошує , що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України встановлено, що право власності на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника жилого будинку, квартири на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при відчуженні попереднім власником житла на користь нового власника збереження права користування житлом за колишнім власником і перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) у випадку зміни власника будинку, квартири.

При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, законами України передбачено, що право власника майна на володіння, користування та розпорядження цим майном, яке підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникли між власником та колишнім власником житла і правовідносини, які виникли між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання власника таким, що втратив право користування та зняття його з реєстраційного обліку. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Таким чином, враховуючи, що право користування житловим приміщенням є похідним від права власності, при припиненні цього права та переході права власності на житло до іншої особи, яка не є членом сім'ї колишнього власника, колишній власник та члени сім'ї колишнього власника житла втрачають право користування цим житловим приміщенням, в свою чергу новий власник має право вимагати їх виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснено, що усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає в будинку, що належить позивачці з часу реєстрації, тобто більше одинадцяти років без поважних причин. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: вул. Нахімова, № 3а, м. Роздільна, Одеська область, повертається без вручення з відміткою поштового працівника, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с.21-22).

З позовної заяви ОСОБА_1, вбачається, що відповідач не є його родичем. Будь-яких прав на зазначений будинок відповідач не має, не являється членом сімї позивачки. Після спливу тривалого часу, більше 11 років, відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації, що порушує її, позивачки, права та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі.

Відповідач не являється будь яким членом сімї позивача, або колишнім членом сімї, сторони договорів щодо правомірності проживання в спірному будинку не укладали.

Таким чином, позивачем доведено, що вона в установленому законом порядку набула право власності та право користування спірним будинком, вона має право правомірно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач здійснив відчуження будинку, він зареєстрований у спірному будинку без будь-яких правових підстав, чим фактично створює перешкоди в користуванні власністю, тому вимоги позивача щодо усунення перешкод та виселення є слушними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

Судовий збір по справі складає 640грн., який сплачено позивачем при зверненні до суду в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 401, 405, 406 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 217 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 до ОСОБА_2, третя особа: Роздільнянський районний підрозділ ГУ Державної міграційної служби в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Роздільна, по вул. Нахімова, буд. 3-а.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в розпорядженні та користуванні належним їй на праві власності житловим будинком, за адресою: Одеська область, м. Роздільна, по вул. Нахімова, буд. 3-а, шляхом примусового зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації за вказаною адресою.

Вказане рішення є підставою для звернення до Роздільнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку за адресою: Одеська область, м. Роздільна, по вул. Нахімова, буд. 3-а.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 15.05.2017 року.

Суддя: О. В. Іванова