Провадження номер 2/741/305/17
Єдиний унікальний номер 741/523/17
РІШЕННЯ

іменем України

05 травня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мринської об'єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Мринської об'єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15.04.1991 року, у житловому будинку була зареєстрована та проживала ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із вищевказаного житлового будинку. Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом. Спадщину вона прийняла, адже постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Коли позивач звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав, то отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Саме тому ОСОБА_2 звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок після смерті ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 підтримали свої позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача Мринської ОТГ в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. В. о. старости с. Селище, с. Роздольне, с. Киселівка направила до суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позову та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що домогосподарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, станом на 15.04.1991 в ньому проживала та була зареєстрована ОСОБА_5, що підтверджується довідкою в. о. с. Селище, с. Роздольне, с. Киселівка №50 від 27 січня 2017 року (а. с. 6).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_5 як члену колишнього колгоспного двору належав житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким свій жилий будинок з надвірними будівлями заповідала ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 23) та копією заповіту (а. с. 5).

Отже, спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за заповітом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку в шість місяців він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, адже постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області №51 від 27 січня 2017 року (а. с. 7).

Із копії спадкової справи №251/2016 убачається, що ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Інших спадкоємців у ОСОБА_5 немає (а. с. 18-23).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №522/02-31 (а. с. 24).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 8-10).

Ураховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд робить висновок, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», ганку «а-1», сараю «Б», сараю «б», сараю «в», сараю «В», сараю «Г», погреба «П», забору №1, хвіртки №2, воріт з хвірткою №3, загальною площею 69,2 кв. м житловою площею 33,4 кв. м інвентаризаційною вартістю 181316 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий