Справа № 750/341/17 Провадження № 22-ц/795/1018/2017 Суддя у I інстанції Супрун О. П.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

16 травня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у вдкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_8,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь його батька ОСОБА_2 аліменти на утримання в розмірі 1/15 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.01.2017 і довічно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення його вимог щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку. Власну позицію мотивував тим, що визначення суду відносно розміру аліментів є несправедливим щодо нього, оскільки він страждає на тяжке захворювання і розмір витрат на його лікування, харчування та обслуговування на рік становить близько 300000 грн, в той час, коли розмір його пенсії визначено державою у 1506 грн 19 коп., а тому присудження судом аліментів з відповідача у розмірі, що складатиме біля 12800 грн на рік, є незаконним, оскільки зазначена сума становить лише 3,6% від його потреби. Зважаючи на те, що інші його діти витрачають власний час та кошти на його лікування та догляд, а відповідач не має можливості через роботу приділяти час на догляд за ним, просив вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку, що буде адекватним внеском відповідача у здійснення обов»язку щодо утримання непрацездатного батька та в повній мірі відповідатиме положенням ст. 205 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі третьої особи у справі ОСОБА_6 поставлено питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 через те, що на користь інших стягувачів з відповідача за виконавчими листами стягується 3/8 частки заробітку останнього, а тому пред»явлення даного позову ОСОБА_2 лише до одного з трьох дорослих та матеріально забезпечених дітей, зумовлено необхідністю зменшення розміру аліментів за іншими виконавчими листами.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

У січні 2017 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно, мотивуючи свої вимоги тим, що він є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію, періодично знаходиться на лікуванні з діагнозом В-крупноклітинна дифузна неходжкинська лімфома з ураженням лівого піднебінного мигдалика, л/вузлів шиї з двох сторін, лімфоїдної тканини ротоносоглотки, шийно-надключичних л/вузів зправа, у зв»язку з чим потребує значних витрат, які неспроможний здійснити через скрутне матеріальне становище.

До участі у справі ухвалою суду від 14.02.2017 в якості третіх осіб було залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які є стягувачами коштів з ОСОБА_4 за іншими виконавчими документами.

Ухваливши судове рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь його батька ОСОБА_2 довічно аліментів в розмірі 1/15 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.01.2017 року, суд першої інстанції виходив з наявних у справі доказів щодо стану здоров'я позивача, який потребує періодичного та вартісного лікування, розміру його пенсії, який майже дорівнює встановленому законом прожитковому мінімуму, та положень ст.202, 205 СК України, якими передбачено обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначений висновок суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями паспорта позивача та свідоцтва про народження (а.с. 5, 36).

Згідно медичної документації, наявної у справі, позивач хворіє на В-крупноклітинну дифузну неходжкінську лімфому з ураженням лівого піднебінного мигдалика, л/вузлів шиї з двох сторін, лімфоїдної тканини ротоносоглотки, шийно-надключичних л/вузів справа, пройшов 6 курсів ПХТ та курс дистанційної променевої терапії, кл.гр. ІІ (а.с. 8-9).

За довідкою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 27.01.2017 № 263 розмір пенсії позивача складає 1 506,19 грн (а.с. 27), в той час, коли його син ОСОБА_4 працює в ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на посаді керуючого відділенням № 1 ПУМБ у м. Чернігів, та його дохід за 2016 рік склав 299 829,61 грн (а.с. 24).

Враховуючи матеріальне становище позивача та його стан здоров»я, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що він потребує матеріальної допомоги і така допомога має бути надана відповідачем відповідно до положень ст. 202 СК України, якою передбачено обов»язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про визначення розміру аліментів на утримання позивача, відповідно до положень ст. 205 СК України, судом першої інстанції правомірно було взято до уваги можливість одержання позивачем утримання від інших дітей, до яких не було пред'явлено позову про стягнення аліментів, та майновий стан сторін у справі.

Зокрема, судом було враховано і те, що хоча відповідач ОСОБА_4 і мав за 2016 рік дохід у сумі 299 829,61 грн, однак 3/8 частки наведеного доходу утримуються з нього за виконавчими документами на користь інших стягувачів: на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, сина - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також на утримання ОСОБА_6 на період догляду за ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, до досягнення дитиною трьох років.

З огляду на наведені обставини, а саме, майновий стан сторін, наявність у позивача можливості отримати матеріальну допомогу від інших повнолітніх дітей, які також зобов'язані надавати матеріальну підтримку батьку, та дружини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 належать до стягнення аліменти у розмірі 1/15 частки доходів відповідача, що є допустимим та можливим з точки зору інтересів учасників спірних правовідносин та інтересів суспільства, а також відповідає таким засадам регулювання сімейних відносин, як справедливість, добросовісність та розумність.

Доводи ОСОБА_2 про те, що розмір його витрат на лікування, харчування та догляд на рік становить близько 300000 грн, а тому присудження судом аліментів з відповідача у розмірі, що складатиме біля 12800 грн на рік, є незаконним, оскільки зазначена сума становить лише 3,6% від його потреби, апеляційним судом було перевірено, та за результатом зроблено висновок про те, що вони не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки рішення про стягнення аліментів ухвалено з дотриманням закону. При цьому, судом першої інстанції вірно було зазначено в рішенні про те, що в даній справі з відповідача було стягнуто аліменти на утримання позивача, який у відповідності з положеннями ст. 203 СК України, не позбавлений права в судовому порядку ставити питання про зобов»язання дітей, крім сплати аліментів, брати участь у додаткових витратах, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Втім, питання про стягнення зазначених додаткових витрат позивачем не ставилось, а тому підстави для задоволення його апеляційної скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 було вчинено позов у зв»язку з тим, що на користь інших стягувачів з відповідача за виконавчими документами стягується 3/8 частки заробітку останнього, а тому пред»явлення даного позову ОСОБА_2 лише до одного з трьох дорослих та матеріально забезпечених дітей, зумовлено необхідністю зменшення розміру аліментів за іншими виконавчими листами, не можуть бути врахованими апеляційним судом, оскільки визначення судом до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/15 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, не призведе до перевищення загального розміру усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати відповідачу, який положеннями ч.4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимально встановлено у розмірі 50% .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилалась на ту обставину, що при вирішенні в судовому порядку питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання її та дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, апеляційним судом було враховано добровільне надання ОСОБА_4 матеріальної допомоги непрацездатним батькам, у зв»язку з чим було зменшено розмір стягнутих аліментів до 1/8 частки на кожного з них, а тому вважала, що спору з приводу матеріального забезпечення між сторонами у даній справі не існує.

Зазначені доводи ОСОБА_6 було перевірено за матеріалами справи та встановлено, що на час розгляду даної справи, за поясненнями сторін, відповідач ОСОБА_4 фактично проживає окремо від батьків, має власну сім»ю, та не завжди має змогу надати позивачеві допомогу з утримання, у зв»язку з чим і виник даний позов. Наведені обставини не суперечать фактам, встановленим у попередніх судових рішеннях, на які посилається ОСОБА_6, не спростовані нею у даній справі, а тому її доводи про те, що між сторонами не існує жодного спору з приводу надання відповідачем матеріального утримання позивачеві не є доведеними за матеріалами даної справи.

Судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

У зв»язку з відстроченням за ухвалою апеляційного суду сплати ОСОБА_6 судового збору за звернення з апеляційною скаргою до розгляду справи в апеляційному порядку, відповідно до ст. 88 ЦПК України, зі ОСОБА_6 на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн.

Керуючись ст. 88, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_6 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 квітня 2017 залишити без зміни.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн за звернення з апеляційною скаргою, сплату якого було відстрочено ухвалою апеляційного суду до розгляду справи в апеляційному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: