Справа №468/333/16-ц 27.04.2017 27.04.2017 27.04.2017
Провадження №22-ц/784/1080/17
Провадження № 22ц/784/1080/17 Суддя першої інстанції Янчук С.В. Справа № 468/333/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Поле» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Поле» про визнання договорів оренди землі недійсними-,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Фермерського господарства «Поле» (далі ФГ «Поле») про визнання договорів оренди землі недійсними.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що в грудні 2008 року помер ОСОБА_6, дружиною якого є ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_3 Після смерті останнього відкрилася спадщина, до спадкового майна якої увійшли дві земельні ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Плющівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

9 серпня 2012 року вони отримали у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки. Після цього від відповідача їм стало відомо, що між спадкодавцем та відповідачем 20 лютого 2007 року було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок на строк до 25 років. Отримавши у відповідача копії вказаних договорів оренди земельних ділянок, вони зясували, що ці договори та акти приймання-передачі земельних ділянок від імені орендодавця підписані не ОСОБА_6, а іншою особою.

За такого, на їх думку, вказані договори оренди земельних ділянок були укладені без згоди ОСОБА_6, тобто за відсутності його волевиявлення на укладення спірних договорів оренди землі на визначених умовах.

Посилаючись на викладені обставини, та на положення ч.1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, позивачі просили суд визнати договори оренди землі, що були укладені 20 лютого 2007 року між орендодавцем ОСОБА_7 та орендарем ФГ «Поле» недійсними.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 лютого 2007 року між ОСОБА_6 та ФГ «Поле», та зареєстрований 21 травня 2007 року Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель за № 66.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 лютого 2007 року між ОСОБА_6 та ФГ «Поле», та зареєстрований 21 травня 2007 року Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель за № 67. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ФГ «Поле» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що районний суд безпідставно без урахування встановлених обставин справи не застосував до спірних правовідносин позовну давність, перебіг якої розпочався з дати підписання договорів оренди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Тобто, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, а отже можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії П-МК № 012683, виданий 29 грудня 2001 року, належали дві земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,97 га, які розташовані на території Плющівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області ( а.с. 57-58).

20 лютого 2007 року був укладений договір оренди землі, за яким орендодавець ОСОБА_6 передав ФГ «Поле» в строкове платне користування земельну ділянку площею 3.10 га. Договір був зареєстрований 21 травня 2007 року Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель за № 66.

В той же день був укладений договір оренди землі, за яким орендодавець ОСОБА_6 передав ФГ «Поле» в строкове платне користування земельну ділянку площею 4.87 га. Договір зареєстрований 21 травня 2007 року Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель за № 67 (а.с. 49-54).

В грудні 2008 року ОСОБА_6 помер, у звязку з чим відкрилася спадщина, до спадкового майна якої увійшли зазначені земельні ділянки.

9 серпня 2012 року ОСОБА_2 дружина померлого та ОСОБА_3 дочка спадкодавця отримали у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину по ? частки кожна на вказані земельні ділянки (а.с.6-9).

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1199 від 21 липня 2016 року підписи в договорах оренди землі між ОСОБА_6 та ФГ «Поле» від 20 лютого 2007 року виконані ОСОБА_2(а.с. 107-112).

З пояснень позивачів вбачається, що після оформлення спадкових прав вони намагалися зясувати питання щодо оренди своїх земельних ділянок, у звязку з чим 23 березня 2016 року у відділу Держгеокадарстру зясували, що зазначені договори оренди землі укладені на 25 років та в даних договорах підпис орендодавця виконаний не ОСОБА_6

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами доведено існування самого субєктивного права, про захист якого вони просили, і факт його порушення з боку відповідача, а строк для захисту свого права не порушено, оскільки позивачі виявили порушення своїх прав після отримання свідоцтв про право на спадщину, коли відповідачем на їх вимогу були надані копії цих договорів та, стало відомо, що спірні договори підписані не спадкодавцем.

Між тим, суд першої інстанції не визначився з початком перебігу позовної давності в розумінні ч. 1 ст. 252 ЦК України, зокрема, не зазначив день, місяці та рік перебігу такого строку.

Позивачки 9 серпня 2012 року отримали свідоцтво про право власності у порядку спадкування по ? частки спірних земельних ділянок, які за правовстановлюючим документом визначенні як одна земельна ділянка загальною площею 7.97 га. Отже саме з цього часу позивачі, як власники землі, набули прав володіння, користування та розпорядження земельними ділянками як своїм майном.

За такого, колегія суддів вважає, що саме з цього часу у ОСОБА_2 виникло право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу стосовно свого майна земельних ділянок і саме з цього часу визначити початок перебігу позовної давності, оскільки ОСОБА_2 на цей час достовірно знала, що оспорюванні договори оренди землі її чоловік - ОСОБА_6, як орендар, не підписував, а як встановлено, ці договори підписала вона особисто без відповідного доручення останнього.

Таким чином згідно з ч. 1 ст. 260, ч. 1 ст. 261 ЦК України для позивачки ОСОБА_2 початком перебігу позовної давності є 10 серпня 2012 року. До суду за захистом свого права позивачка звернулася 6 квітня 2016 року, тобто за межами трирічного строку, визначеного ст. 257 ЦК України.

З огляду на викладене, позивачці ОСОБА_2 слід відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності.

Позивачка ОСОБА_8 згідно з її поясненнями після отримання свідоцтва про право на спадщину 23 березня 2016 року звернулася до відділу Держгеокадарстру, де зясувалося, що зазначені договори оренди землі укладені на 25 років та в даних договорах підпис орендодавця виконаний не її батьком.

Відповідач будь-яких доказів на спростування цих стверджень не надав.

Отже, обєктивна можливість у ОСОБА_8 знати про обставини порушення її прав власника та стан цих субєктивних прав, зявилася з 23 березня 2016 року, тобто після звернення до відділу Держгеокадарстру, так як після цього часу вона дізналася, що орендодавець ці договори не укладав.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 повинна була знати про підписання спірних договорів оренди саме її матірю, є припущенням та правильно не взяті районним судом до уваги. Крім того, ОСОБА_3 стала співвласником земельних ділянок після оформлення спадкових прав на це майно. Оскільки до цього часу позивачка не була власником земельних ділянок, то право на захист своїх прав у неї виникло після набуття права власності у порядку спадкування.

За такого початок перебігу позовної давності у спірних правовідносинах сторін для ОСОБА_8 слід рахувати з 24 березня 2016 року.

До суду ОСОБА_8 з позовом про захист своїх майнових прав звернулася 6 квітня 2016 року, тобто в межах строку, визначеного ст. 257 ЦК України.

З огляду на встановлені обставини, суд обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_8 звернулася до суду в межах строку, визначеного законом для захисту свого цивільного права.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 262 ЦК України, згідно з якою початок перебігу позовної давності співпадає з датою укладення спірних договорів оренди землі, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена правова норма не може бути застосована до спірних правовідносин. У даному випадку не відбувається заміна сторони у зобовязанні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню з підстав, визначених у п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Згідно з приписами ст. 303 ЦК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги, а саме щодо не застосування районним судом до спірних правовідносин позовної давності. В іншій частині оскаржуване рішення суду не перевірялося, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження інших висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦК України у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, рішення районного суду в частині стягнення з відповідача на користь останньої витрат по сплаті судового збору в сумі 551.20 грн. та витрат на проведення експертизи в розмірі 900.48 грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Поле» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Поле» про визнання недійсними договорів оренди землі від 20 лютого 2007 року відмовити.

Також скасувати зазначене рішення в частині стягнення з Фермерського господарства «Поле» на користь ОСОБА_2 витрат на оплату судового збору та на проведення експертизи.

В іншій частині це рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

ОСОБА_9