Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2445/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Бак М.Д.,

секретар судового засідання - Лемак А.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 3535,00 грн.

В обгрунтування позову позивач вказує на те, що 13.04.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода з його участю. Через кілька днів він звернувся до відповідача за наданням правової допомоги. 20.04.2016 року ним було переказано відповідачеві 3535,00 грн. авансу за надання правової допомоги. Станом на 05.09.2016 року, тобто, майже через чотири місяці, результати правової допомоги відповідача відсутні. Більш того, він, позивач, повинен доплатити іншій стороні ДТП різницю між страховою виплатою і вартістю ремонту автомобіля. При цьому відповідач обіцяв, що доведе його правоту. Відповідачем нічого не зроблено по наданню йому правової допомоги, а відтак сплачені ним грошові кошти підлягають поверненню. Претензійна заява від 03.08.2016 року, направлена ним відповідачеві, залишена без реагування.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві.

Позивач, будучи допитаним в якості свідка, пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди він зустрічався з відповідачем з приводу надання правової допомоги. Відповідач обіцяв довести його невинуватість, проте в порядку надання правової допомоги ніяких дій не вчинив. Він оформив на відповідача довіреність на три роки. Договорів із відповідачем не укладав, ніякі заяви чи інші документи, які би готував відповідач, не підписував, консультації відповідач йому не надавав. З приводу дорожньо-транспортної пригоди немає жодних судових справ. Він, позивач, вважав, кошти в сумі 3500 грн., які він 20.04.2016 року перерахував відповідачеві, судовим збором. Згодом дізнався, що одержувачем коштів є відповідач. Він їздив із відповідачем у м. Берегово в поліцію, на пошту та в страхову компанію. В страховій компанії направляли листа і він отримав відповідь. Також за рекомендацією відповідача він їздив в архів в м. Ужгород. Через тиждень після дорожньо-транспортної пригоди відповідач приїжджав до нього додому та фотографував автомобіль в гаражі.

На розгляд справи 13.02.2017 року позивач не з"явився, його інтереси в судовому засіданні представляв представник. Представник позивача просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов (а.с. 16). Зокрема, у запереченні та поясненні в судовому засіданні відповідач зазначив про те, що 03.08.2016 року позивач звертається до нього із претензійною заявою про повернення грошових коштів, а згодом із позовом до суду. Він, відповідач, вважає позовні вимоги надуманими, оскільки сам позивач не виконав усі умови договору від 20.04.2016 року, у якому визначені права та обов"язки сторін. 18.04.2016 року до нього звернувся позивач з приводу надання правової допомоги у зв"язку з пошкодженням транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.04.2016 року. В усному порядку вони погодили питання надання правової допомоги, позивач казав, що хоче звернутися до суду, щоб скасувати європротокол, складений по факту ДТП. В цей же день позивач оформив на нього довіреність. 19.04.2016 року він, відповідач, здійснив виїзд на місце ДТП, що сталася біля будинку позивача, оглянув місце події та автомобіль позивача. 20.04.2016 року між ними було укладено договір та він роз"яснював позивачеві всі умови договору. В цей же день ним подано інформаційний запит до відділення поліції, оформлено заяву до страхової компанії, яку підписав позивач. На наступний день цю заяву направлено листом із поштового відділення у м. Берегово. Також вони з позивачем заходили до офісу посередницької фірми з питанням здійснення виїзду на місце ДТП. На протязі тижня намагалися встановити, хто із працівників поліції оформив європротокол по факту дорожньо-транспортної пригоди, у зв"язку чим неодноразово зверталися до відділення поліції. Однак, документи по європротоколу так і не отримали. Ним, відповідачем, оформлено скаргу до суду, яку позивач підписав та отримав її копію. При цьому повідомлено позивачеві про необхідність сплати судового збору в сумі 551,20 грн. Проте, документ про сплату судового збору позивачем не надано. Також ним не надано йому, відповідачеві, протокол огляду транспортного засобу та інші документи згідно договору. У зв"язку з цим скаргу до суду не подано. Таким чином, ним повністю виконано зобов"язання за договором, акт виконаних робіт не складали, договір не розірваний. Сплачені йому позивачем 3500 грн. - це плата за оформлення скарги до суду від 12.05.2016 року. Крім того, ним також надавалися додаткові послуги, а саме: консультація, вартість якої 300 грн., виїзд на місце події - 150 грн., два інформаційні запити за ціною 300 грн. та 500 грн., а також одна поїздка в м. Ужгород та дві в м. Берегово по 300 грн. кожна. Але 3500 грн. охоплює усі надані позивачеві послуги. Дану суму позивач заплатив наперед, що передбачено в договорі. Проте, ці кошти не аванс, оскільки про аванс у договорі нічого не вказано, а оплатою за правову допомогу і оформлення матеріалів до суду. Тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, з"ясувавши обставини, дослідивши та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що довіреністю від 18 квітня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 423, ОСОБА_1 - позивач у справі на підставі договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважив ОСОБА_3 - відповідача представляти його інтереси. Довіреність видана строком на три роки (а.с. 17).

20 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір, у якому сторони визначили права та обов"язки по наданню ОСОБА_3 правової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 18).

Заперечення позивача при наданні пояснень в якості свідка щодо непідписання договору з відповідачем не стверджені доказами. Пояснення позивача не є допустимим доказом на підтвердження відповідних обставин.

Позивач обгрунтовує позов тим, що ним переказано відповідачеві 3535 грн. авансу за надання правової допомоги. Відповідач не заперечив факт отримання переказу від позивача.

Згідно дослідженої в судовому засіданні копії фіскального чека від 20.04.2016, виданого УДППЗ "Укрпошта" (а.с. 4), сума переказу становить 3500 грн. + 35 грн., які є платою за переказ. Тому та обставина, що позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в розмірі 3535 грн., є недоведеною в частині суми 35 грн.

Позивач звертався до відповідача із претензійною заявою від 03.08.2016 року з приводу повернення перерахованих коштів. Дану обставину підтверджено примірником претензійної заяви від 03.08.2016 року (а.с. 5), та таку не заперечив відповідач.

Приєднані до заперечення на позов та досліджені в судовому засіданні копія висновку інспектора Виноградівського відділення поліції від 19.04.2016 року з приводу дорожньо-транспортної пригоди 16.04.2016 року за участю транспортного засобу під керуванням позивача (а.с. 23) та копія заяви ОСОБА_1 до ВВ Берегівського відділу ГУНП в Закарпатській області від 20.05.2016 року (а.с. 24), у якій вказано, що її складено секретарем сільської ради на прохання позивача, не є належними доказами у справі.

Суд констатує, що між сторонами виникли договірні відносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У Главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов"язань.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов"язання може забезпечуватися завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов"язання і на забезпечення його виконання.

У ч. 2 ст. 570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, грошова сума, сплачена боржником в рахунок належних з нього платежів за договором, у разі, якщо сторони не обумовили в договорі сплату завдатку, тобто, не визначили правовий режим цієї суми, є авансом. Аванс виконує платіжну функцію, оскільки видається у рахунок належних з боржника за договором платежів, а також може виконувати функцію підтвердження, - засвідчувати факт укладення основного договору.

Проте, аванс не є способом забезпечення виконання зобов"язання та при порушенні зобов"язання не застосовуються правові наслідки, передбачені ст. 571 ЦК України.

У спірних правовідносинах позивач в день укладення договору від 20.04.2016 року сплатив на користь відповідача грошову суму. У договорі сторони не передбачили сплату завдатку. Відтак, перерахована позивачем відповідачеві грошова сума є авансом.

Враховуючи те, що аванс підлягає поверненню незалежно від того, з чиєї вини сталося порушення зобов"язання, суд прийшов до висновку про підставність позову. Разом з тим, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв"язку, приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо недоведеності позовних вимог в сумі 35 грн., позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти в сумі 3500 грн.

Виходячи з наведеного щодо того, що питання дотримання договірних зобов"язань сторонами не має правового значення для вирішення спору, суд не враховує заперечення відповідача в цій частині, та надану ним копію скарги ОСОБА_1 від 12.05.2016 року до Виноградівського районного суду у зв"язку із дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 20-22), як доказ, який не стосується предмета доказування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач при зверненні з позовом до суду сплатив 551,20 грн. судового збору (а.с. 1). Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 545,74 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3500 грн. (три тисячі п"ятсот гривень).

В решті у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 545,74 грн. (п"ятсот сорок п"ять гривень сімдесят чотири копійки) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 17.02.2017 року.

ГоловуючийОСОБА_4