Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сєвєрової Є.С.,Дрішлюка А.І.

За участю секретаря- Поліхранової Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.03.2017 року та додаткове рішення від 24.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС»

-про поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

29 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами котрі в подальшому уточнив та зазначав, що з 18.08.2005 року знаходився в трудових стосунках з відповідачем та займав різні посади. Відповідно наказу № 19-к його було переведено на посаду інженера обслуговуванню управлінням системами.

31.05.2016 року позивач наказом директора ДП «МОНОЛІТ - СЕРВІС» ОСОБА_6 № 22 був звільнений з займаної посади з підстав п.4 ст.40 КЗпП України за прогул.

Позивач зазначав, що звільнення є незаконним так як він не був присутній на роботі з поважних причин, так як з 19.05.2016 року з 13-00 до 17 години 15 хвилин знаходився під юрисдикцією правоохоронних органів в результаті ДТП за його участі.

Вважаючи звільнення незаконним просив суд: поновити на роботі на посаду інженера обслуговуванню управлінням системами дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС» та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2016 року по день поновлення на роботі. ( а.с.153)

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 до дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС» про поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Суд скасував наказ директора ДП «Монолит-Сервіс» від 31.05.2016 р. за № 22-к «Про звільнення ОСОБА_5 інженера по обслуговуванню управлінням системами за п.4 ст. 40 КЗпП України за відсутності на роботі без поважних причин».Поновив ОСОБА_5 на роботі на займаній посаді інженера по обслуговуванню управлінням системами.Стягнув з ДП «Моноліт - Сервіс» на користь ОСОБА_5 середнью заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.05.2016 до дня поновлення на роботі,

В інший частині позовних вимог - відмовив.

Допустив негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 березня 2017 року допустив до негайного виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 березня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_5 до дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС» про поновлення на роботі на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у частині поновлення ОСОБА_5 на роботі на займаній посаді інженера по обслуговуванню управлінням системами.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду від 22.03.2017 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду від 24.03.2017 року посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те що ДТП мала місце під час робочого часу в 13 годин 20 хвилин; робоче місце покинув позивач в 11 годин; відсутність доказів поважності причин вимушеного прогулу; не взято до уваги, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності та додаткове рішення ухвалено без повідомлення сторін.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лив формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з поважності причин невиходу на роботу 19.05.2016 року після 13-00 .

Допускаючи негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_5 районний суд виходив з того, що суд не застосував вимоги ст.367 ч.1 п.4 ЦПК України

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з таких міркувань.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5 перебував в трудових відносинах з ДП «МОНОЛІТ - СЕРВІС» та відповідно копії трудової книжки від 18.08.2005 року був прийнятий на роботу на посаду інженера по експлуатації дахових котелень відповідно наказу № 51/к, наказом № 17-к від 12.06.2013 року призначений на посаду інженера по управлінню та обслуговуванню систем, наказом № 22-п від

року був звільнений відповідно п.4 ст.40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин з 13-00 до 17.30 годин (а.с. 12, 79).

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач зазначає що 19.05.2016 року о 13-00 в м. Одесі на проспекті Ак Глушко ,25 сталась джорожно-транспортна пригода за його участі.

Ця обставина підтверджена схемою ДТП від 19.05.2016 року складена об 13:00 годині відповідно до котрої ОСОБА_5 керуючи авто ВАЗ 21051 д/н 694188 ОА в місті Одеса потрапив в ДТП, та медичного огляд проходив 17 годин 15 хвилин (а.с. 17-18).

Визначення поняття прогулу, яким зазвичай керуються на практиці, міститься у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» котрим роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на робот осіб звільнених за ч.4 ст.40КЗпП , суди повинні виходити з того, що передбачений цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше протягом трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин .

Відсутність працівника на роботі з поважних причин не може вважатися прогулом, а отже, і підставою для розірвання трудового договору. Законодавство про працю не містить переліку причин відсутності на роботі, які слід вважати поважними.

Виходячи з того, що 19.05.2016 року за участю позивача сталось ДТП та з 13-00 по 17-15 позивач приймав участь у складанні відповідної документації, судова колегія вважає поважними причинами невихід позивача на роботу в зазначений час

За таких підстав судова колегія погоджується з судженням районного суду, що ОСОБА_5 необхідно поновити на попередній посаді

Доводи заявника, що в період робочого часу він знаходився в місті Одесі тоді як його робочим місцем є м. Іллічівськ не спростовує того факту, що з 13-00 до 17-15 року він перебував під юрисдикцією правоохоронних органів, що являється поважною причиною невиходу на роботу.

Посилання на те що робоче місце позивачем було залишено об 11-00 спростовується наказом № 22/п від 31 травня 2016 року відповідно до котрого вбачається, що роботодавець сам зазначив що позивач був відсутній на робочому місці з 13-00( а.с.79).

Виходячи з вищезазначеного районний суд прийшов до правильного висновку про наявність у позивача поважних причин невиходу на роботу 19.05.2016 року після 13 годин 00 хвилин, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення.

Більше того, наказом № 19/п від 23.05.2016 року ОСОБА_5 оголошено догану за те, що 19.05.2016 року він не з'явився на робочому місці( а.с.77)

Частина друга ст. 149 КЗпП дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає правилу частини першої ст. 61 Конституції, яка забороняє за одне і те ж порушення двічі притягувати до юридичної відповідальності одного й того ж виду.

Матеріали справи не містять доказів щодо скасування попереднього наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а тому ОСОБА_5 не міг бути звільнений згідно з пунктом 4 ст. 40 КЗпП. суду в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 закону №108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із п.5 порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Районний суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі та вирішив питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не визначив при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Проте відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 2 зазначеної статті цього Кодексу апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з того, що доводи апеляційної скарги не містять посилання на відсутністі нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія в цій частині законність та обґрунтованість судового рішення не перевіряє.

Відповідно до ст.220 ч.3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб,які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити нове рішення, якщо суд не допустив негайне виконання рішення у випадках, встановленимх статтею 367 цього Кодексу.

За правилами ст. ст.367 ч.1 п.4 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

За таких підстав посилання на те, що додаткове рішення винесено за відсутності відповідача не є правовою підставою для скасування додаткового рішення так як до даної категорії справи процесуальне законодавство встановлює винятки, котрі районний суд вирішив шляхом винесення додаткового рішення (п. З ст. 220 ЦПК) .

При цьому відсутність належного повідомлення сторін сама по собі не є підставою для скасування додаткового рішення в силу ст.309 ч.3 ЦПК України оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.218,303,308,315,317,319ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «МОНОЛІТ - СЕРВІС-відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.03.2017 року та додаткове рішення від 24.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Є.С.Сєвєрова

А.І.Дрішлюк