Провадження №2/751/221/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2017 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Маслюк Н.В.
при секретарі Дасюк Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані у вказаному будинку, але ОСОБА_4 ніколи в даному будинку не проживав, а ОСОБА_3 не проживає в ньому більше п'яти років. Не знімаючись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачі порушують права позивача розпоряджатися своєю власністю.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Третя особа в судовому засіданні позов підтримав, не заперечував проти його задоволення. Пояснив, що будучи співвласником 3/10 частин даного будинку відповідачів ніколи не бачив.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважні причини неявки суду не відомо.
Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування є власником 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-12). Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.05.2014 року (а.с.13). Власником іншої 3/10 частини даного будинку, на підставі договору дарування частини житлового будинку від 31.08.2015 року, є ОСОБА_2 - третя особа по справі (а.с.8-9, 10).
Згідно довідки від 21.12.2016 року відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).
Відповідно пояснень свідків ОСОБА_5 - доньки позивача та ОСОБА_6 - сусідки, відповідачі є онуком та правнуком ОСОБА_1. Вказують, що ОСОБА_4 по даній адресі зареєстрований, але ніколи в даному будинку не проживав. ОСОБА_3 не проживає більше п'яти років. У будинку відсутні особисті речі відповідачів, за комунальні послуги оплату не проводять.
Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що відповідачі за вказаною адресою відсутні більше року, поважність причин відсутності відповідачів у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, а отже відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України вони втратили право на користування цим будинком.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 208-209, 212-215, 218, 226, 292 ЦПК України, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Н.В. Маслюк