Справа № 201/4106/16-ц
Провадження № 2/201/177/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 березня 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом.

Позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його батьком ОСОБА_3, який помер 07 листопада 2001 року, за життя був побудований житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тунельна, 70. На час смерті ОСОБА_3 разом із ним за вказаною адресою мешкав позивач та його мати ОСОБА_4; шлюб батьків був розірваний у 1969 році.

Інший син померлого: ОСОБА_2, на час смерті батька не мешкав разом із ним; до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався. Тому позивач вважає себе єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3

Державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 постановою від 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

За викладених обставин ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння № 70 по вул. Тунельній у м. Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці площею 637 м2, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді Черновському Г.В., але у звязку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П.

Ухвалою від 04 жовтня 2016 року суддею Ходаківським М.П. прийнято справу до свого провадження.

Позивач надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його часті.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Проте, враховуючи відсутність підтверджень вказаного представником відповідача в заяві, а також те, що розгляд справи неодноразово відкладався через неявку в судове засідання саме сторони відповідача, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та їхніх представників.

Представник Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12, 13).

Шлюб, укладений 02 квітня 1956 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, був розірваний 16 січня 1969 року (а. с. 15, 16).

З акту приймання індивідуального домоволодіння, складеного приймальною комісією у складі представника держсанінспекції у присутності забудовника ОСОБА_3, вбачається, що домоволодіння № 62 по вул. Тунельній в м. Дніпропетровську вважається прийнятим до експлуатації у 1962 році (а. с. 25-26).

07 листопада 2001 року ОСОБА_3 помер (а. с. 14), а 10 червня 2015 року померла ОСОБА_4 (а. с. 17).

На виконання ухвали суду від 30 березня 2017 року про надання матеріалів спадкових справ після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою була надана лише спадкова справа після смерті ОСОБА_6, внаслідок чого, а також приймаючи до уваги, що жодна із сторін в процесі розгляду справи не заявила про протилежне, суд приходить до висновку, що до нотаріальних органів України із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталась жодна особа; спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, свідоцтв про прийняття спадщини або постанов про відмову у їх видачі не видавалось.

Відповідно до довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 1265 від 05 лютого 2016 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тунельна, 70 (колишня адреса: вул. Тунельна, 62) відсутні відомості щодо реєстрації права власності (а. с. 39).

Постановою державного нотаріуса дніпровського міського нотаріального Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на підтвердження належності спадкодавцю спадкового майна (а. с. 40).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» указано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

При цьому відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв'язку із ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об'єкт нерухомого майна (постанова Верховного Суду України від 20 червня 2011 року у справі № 3-55гс).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Між тим, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 заявляє вимоги про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на домоволодіння № 70 по вул. Тунельній в м. Дніпропетровську, яке, за твердженням самого позивача, належало його батьку ОСОБА_3, та на яке після смерті останнього ОСОБА_7 не могла претендувати, оскільки на час смерті забудовника будинку не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Викладене також підтверджується матеріалами справи (а. с. 14, 16, 25-26, 27-32).

Таким чином, ураховуючи те, що ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на обєкт нерухомого майна в порядку спадкування після смерті особи, якій це майно не належало на день її смерті (або згідно із законом вона мала б на нього право), суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74, 76, 77, 79, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П. Ходаківський