Справа № 359/5619/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/1202/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 29 22.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення індексації по відшкодуванню матеріальної шкоди, пов'язаної із втратою працездатності, та відшкодування шкоди на звичайний та побутовий догляд,

у с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 червня 1968 року в шестирічному віці йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого він став непрацездатним інвалідом ІІ групи з дитинства довічно. Рішенням народного суду Залізничного районну м. Києва від 23 вересня 1969 року за позивачем визнано право на відшкодування шкоди у зв'язку з каліцтвом згідно правил ст. 462 ЦК УРСР. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року з ПАТ «Київенерго» на його користь за період з 1 березня 2003 року по 26 лютого 2015 року в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою працездатності стягнуто 98 269,10 грн., в рахунок витрат на звичайний догляд - 49 134,35 грн. та витрат на побутовий догляд - 24 567,27 грн. Протягом даного періоду часу відбулося підвищення вартості життя, а відповідач не виконував своїх зобов'язань та прострочив виплату належних йому сум, тому визначені судовим рішенням розміри шкоди за цей період підлягають індексації відповідно до ст. 1208 ЦК України. Враховуючи наведене, позивач просив суд збільшити розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою працездатності, та відшкодування шкоди на звичайний та побутовий догляд, що був визначений рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року, у зв'язку зі збільшенням вартості життя, стягнувши з відповідача на його користь проіндексовані кошти у розмірі 161 043,40 грн. та 120 782, 54 грн. відповідно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Київненерго» на користь ОСОБА_3 збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом малолітнього, у зв'язку зі збільшенням вартості життя в розмірі 161 043,40 грн. та збільшення розміру відшкодування шкоди на звичайний та побутовий догляд в розмірі 120 782, 54 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, в яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 1968 року в шестирічному віці ОСОБА_2 з вини працівника відповідача (Київська міська електромережа «Київенерго») отримав електротравму, яка потягла тяжкі тілесні ушкодження, що було встановлено рішенням народного суду Залізничного району м. Києва від 23 вересня 1969 року, який в свою чергу визнав за ним право відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою працездатності, по досягненню 15 років.

Позивач є інвалідом І групи з дитинства довічно.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 за період з 1 березня 2003 року по 26 лютого 2015 року в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою працездатності стягнуто 98 269,10 грн., в рахунок витрат на звичайний догляд - 49 134,35 грн. та витрат на побутовий догляд - 24 567,27 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказав, що протягом даного періоду часу відбулося підвищення вартості життя, а оскільки відповідач не виконував своїх зобов'язань та прострочив виплату належних йому сум, визначені судовим рішенням розміри шкоди за цей період підлягають індексації.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1208 ЦК України позивач, з огляду на підвищення вартості життя, має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, яка підлягає індексації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Таким чином законом передбачене право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

У контексті зазначеної норми наявність підвищення вартості життя визначається на підставі встановленого законодавцем прожиткового мінімуму відповідно до динаміки його зростання.

За змістом ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі поданих доказів, які належним чином оцінені, правильно застосувавши положення цивільного закону, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення індексації по відшкодуванню матеріальної шкоди, пов'язаної із втратою працездатності, та відшкодування шкоди на звичайний та побутовий догляд, оскільки відповідним рішенням суду відповідача зобов'язано відшкодувати позивачу вказані суми, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на день ухвалення рішення, проте за період з 1 березня 2003 року по 26 лютого 2015 року вартість життя підвищилися, однак не враховувалася при обчисленні розміру відшкодування, тому стягненню підлягає різниця між сумою, яка мала бути виплачена позивачу та сумою, яка фактично стягується.

Судом встановлено, що за період з 1 березня 2003 року по 26 лютого 2015 року індекс інфляції зріс до 163,88%. Даний розмір відповідає даним Державного комітету статистики України та перевірений шляхом множення помісячних індексів в процентному вимірі між собою (1,059 х 1,123 х 1,103 х 1,116 х 1,166 х 1,223 х 1,123 х 1,091 х 1,046 х 0,998 х 1,005 х 1,249 х 1,031 х 1,053 х 100 -100) = 163,88%.

Зважаючи на вказаний розрахунок приросту індексу споживчих цін, розмір відшкодування шкоди по втраті працездатності у зв'язку зі збільшенням вартості життя, що підлягає стягненню з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2, становитиме 16 1043,40 грн. (98 269,10 грн. х 163,88%), а розмір відшкодування шкоди на звичайний та побутовий догляд - 120 782,54 грн. (24 567,27 грн. х 163,88% + 49 134,55 грн. х 163,88%).

До вказаних висновків суд першої інстанції дійшов, врахувавши положення Конвенції про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про права осіб з інвалідністю і Факультативного протоколу до неї» № 1767-VI від 16 грудня 2009 року, зокрема, в п. 28 якої передбачено, що держава має забезпечувати достатній життєвий рівень та соціальний захист осіб з інвалідністю . Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності. Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, в тому числі шляхом забезпечення особам з інвалідністю та їхнім сім'ям, доступу до допомоги з боку держави з метою покриття витрат, пов'язаних з інвалідністю, зокрема належного навчання, консультування, фінансової допомоги та тимчасового патронажного догляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що за вимогами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 відсутні підстави для індексації розміру відшкодування шкоди не приймаються до уваги судової колегії з огляду на те, що заявлений спір вирішено відповідно до положень ст. 1208 ЦК України, адже позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Крім того, відповідач посилається на те, що Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, проте відповідач замовчав той факт, що відповідними рішеннями суддів було встановлено право позивача на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності та його зобов'язання довічно відшкодовувати витрати на побутовий та звичайний догляд, а рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року лише встановлено такий розмір шкоди та стягнуто її в примусовому порядку, оскільки ПАТ «Київенерго» не виконувало покладених на нього зобов'язань.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

М.А. Яворський