Справа № 131/1272/16-ц Провадження № 22-ц/772/1176/2017Головуючий в суді першої інстанції Шелюховський М. В.
Категорія 57Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2017 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2011 року в м. Тульчин між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено угоду № 366535, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах.

Угода була укладена з метою придбання легкового автомобіля ЗАЗ Форца на суму 80860 грн. ОСОБА_2 певний час сплачував внески за автомобіль, однак так і не отримавши його, подав заяву про розірвання угоди та повернення сплачених внесків. При цьому відповідачем порушені права ОСОБА_2, як споживача послуг ТОВ «Авто Просто», так як останнім не повертаються вкладені ним до системи АвтоТак кошти у зв'язку з розірванням угоди. Тому ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь сплачені ним на виконання угоди № 36635 27.06.2011 року чисті внески, що підлягають поверненню у зв'язку із розірванням угоди в сумі 60350,00 грн.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з TOB «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачені ним на виконання угоди № 366535 від 27.06.2011 року чисті внески, що підлягають поверненню у зв'язку із розірванням угоди у сумі 60350 (шістдесят тисяч триста п'ятдесят) грн. Стягнуто з TOB «Авто Просто» судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 (двадцять) коп. на користь держави, від сплати якого позивача було звільнено згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У апеляційній скарзі представник відповідача Римар А.В., посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У своїх письмових запереченнях на скаргу представник позивача ОСОБА_5 її доводи не визнала, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2011 року в м. Тульчин між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено угоду № 366535, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах. Угода була укладена з метою придбання легкового автомобіля ЗАЗ Форца на суму 80860 грн.

Відповідно до п.п. 13.1, 13.3 ст. 13 додатку № 2 до угоди, яка має назву «Розірвання угоди. Формування фонду для повернення коштів. Повернення коштів», учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі. У цьому випадку підлягають поверненню сплачені учасником чисті внески. Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив про розірвання угоди за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків.

Поняття чистих внесків міститься у розділі 1 «Визначення термінів» додатку № 2 до угоди та визначається як частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків. Графік внесків зазначений у додатку № 1 до угоди та складає 120 місяців.

Керуючись ст. 4 угоди та п. 13.1 ст. 1З додатку № 2 до угоди, 14.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених ним коштів. Листом від 15.02.2015 року ТОВ «Авто Просто» повідомило позивача про розірвання угоди, однак кошти відповідач не повернув, посилаючись на те, що кошти повертаються згідно пріоритетів, зазначених у п.п. 13.4 та 13.5 додатку № 2 до угоди із Фонду для повернення коштів, який складається із 5% загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. Поверненню підлягають сплачені позивачем чисті внески у кількості 50 (п'ятдесяти), із розрахунку сплачених 52 (п'ятдесяти двох) чистих платежів з урахуванням 2 (двох) платежів відступного. Сума повернення становить 60350 грн. виходячи із поточної ціни автомобіля ЗАЗ Форца 144840 грн., яка відповідає інформації зазначеної відповідачем на платіжному документі за березень 2015 року та дійсної станом на квітень 2015 року. При цьому, строку повернення коштів зазначено не було. Водночас, ні в угоді ні у додатках до неї строк виконання зобов'язань по поверненню чистих внесків за розірваною угодою не встановлено, а тому ОСОБА_2 просив відповідача повернути чисті внески на протязі тридцяти днів з моменту отримання повідомлення про розірвання угоди, але не пізніше 31 травня 2015 року.

Встановлюючи строк повернення коштів, позивач керувався положеннями ст. 530 ЦК України, згідно яких якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлено або визначено моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із актів цивільного законодавства. Таким чином, встановлені у и. 13.4 додатку № 2 до угоди пріоритети (черговість) повернення коштів учасникам, що розірвали угоди, не можна вважати встановленням строку або терміну такого повернення, так як відповідно до визначення законом (ст. 251 ЦК України) цих понять, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦК України строки та терміни визначаються роками, місяцями, тижнями, днями або годинами та календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, відповідно. Відтак пріоритети або черговість повернення коштів не є ані строком ані терміном у розумінні цих понять, встановлених законом.

Відповідач у строк, встановлений законом, сплачених позивачем внесків не повернув і до сьогодні не вчинив жодних дій з виконання своїх договірних зобов'язань перед позивачем у цій частині. Такими діями (бездіяльністю) відповідач порушив норми ЦК України, а також його права споживача.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність адміністрування фінансових активів придбання товарів у групах віднесено до фінансових послуг.

Окрім вище зазначених порушень - строку на повернення коштів за розірваним договором та укладання угоди поза торгівельним або офісним приміщенням, відповідач порушує Ліцензійні умови в частині формування фонду для повернення коштів, який, як зазначено у його листі, формується за рахунок 5% відрахувань із коштів, сплачених учасниками системи до фонду групи, в той час як за вимогами закону цей фонд має формуватися виключно за рахунок адміністратора придбання у групах.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" внесені зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 11, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови).

Пунктом 3 прикінцевих положень Закону України від 2 червня 2011 року № 3462-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання фінансових послуг», фінансовим установам надано термін протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, з 9 січня 2013 року діяльність ТОВ «Авто Просто» має відповідати вимогам закону, які конкретизовані у Ліцензійних умовах та визначають у цій частині наступне:

Відповідно до п.п. 5.11, 5.12 ст. 5 Ліцензійних умов Ліцензіат повинен сформувати та підтримувати резервний капітал у розмірі, встановленому установчими документами ліцензіата, але не менше 15 відсотків його статутного капіталу. До досягнення встановленого установчими документами ліцензіата розміру резервного капіталу розмір щорічних відрахувань не може бути меншим ніж 5 відсотків від суми чистого прибутку ліцензіата за рік. Резервний капітал ліцензіата може бути використаний виключно на покриття можливої нестачі коштів для придбання товарів у групах у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань учасниками групи; на повернення коштів учаснику групи у разі розірвання договору про адміністрування.

Задовольняючи позов суд прийшов до висновку, що окрім порушення відповідачем прав споживача ОСОБА_2 неповерненням належних йому коштів згідно умов договору та у порядку, передбаченому законом, ТОВ «Авто Просто» одночасно створює обмеження користування ним цими коштами, порушує право на захист власності, яке полягає у вільному її володінні та заборону в обмеженні цього права, що передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 26, ч. 1 ст. 27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 26 червня 2011 року в м. Тульчин між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено угоду № 366535, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах. Угода була укладена з метою придбання легкового автомобіля ЗАЗ Форца на суму 80860 грн.

Система Авто Так - це система, яка полягає в створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених угодою, та використовується для позначення послуг Авто Просто з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. (додаток № 2 до угоди).

Згідно з п. 2.6 ст. 2 Додатку № 2 до Угоди чисті внески, сплачені Учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Угоди Учасник системи користується правами та виконує обов'язки, визначені договором.

Певний час позивач сплачував внески за автомобіль, про що надав суду відповідні докази. Згідно умов угоди, а також п.п, 3. 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач є їх споживачем.

Статтею 13 Додатку №2 до Угоди визначений порядок і наслідки розірвання Угоди, "Учасник системи, який ще не отримав автомобіль, може розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «Авто просто» у письмовій формі".

Керуючись ст. 4 угоди та п. 13.1 ст. 1З додатку № 2 до угоди, 14.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених ним коштів. Листом від 15.05.2015 року ТОВ «Авто Просто» повідомило позивача про розірвання угоди, однак кошти відповідач не повернув, посилаючись на те, що кошти повертаються згідно пріоритетів, зазначених у п.п. 13.4 та 13.5 додатку № 2 до угоди із Фонду для повернення коштів, який складається із 5% загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи.

Відповідно п. 13.3 статті 13 Додатку №2 до Угоди сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий Учасник повідомив Авто Просто про розірвання Угоди, за вирахуванням Відступного за відмову від Угоди у розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків.

Пунктами 13.4-13.5 Додатку № 2 до Угоди визначено черговість повернення чистих внесків, виходячи з встановлених пріоритетів, за яким формуються черги учасників, відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди, тобто пріоритет надається тому часнику, який перший подав заяву про розірвання угоди.

Таким чином згідно до укладеної угоди встановлено лише порядок повернення грошових коштів, а строк виконання зобов'язання з повернення учаснику чистих внесків у зв'язку із розірванням угоди - фактично не зазначено.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлено або визначено моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком с певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 252 ЦК України строки визначаються роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Встановлені у п. 13.4 додатку № 2 до угоди пріоритети (черговість) повернення коштів учасникам, що розірвали угоди, не є встановленням строку або терміну такого повернення, так як пріоритети або черговість повернення коштів не є ані строком ані терміном у розумінні цих понять, встановлених законом.

Отже, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що в розумінні ч. 1 ст. 530 ЦК України, подією, яка має неминучі настати, із настанням якої ТОВ «Авто Просто» має повернути позивачу кошти, є настання черги Позивача на отримання таких коштів, як то передбачено ст. 13 Додатку № 2 до Угоди. Надання довідки про утворення черги для повернення чистих внесків, без підтвердження доказів його реального виконання та зміст умов договору про черговість повернення внесків свідчить про те, що повернення може мати місце через невизначений та тривалий час. При цьому представник відповідача зазначив, що надходження коштів на таку виплату буде залежати від кількості укладених угод з новими покупцями за системою Авто Так.

Не є обґрунтованими й посилання апелянта на те, що поняття «привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону», а саме Закону № 3462-IV від 02.06.2011 року «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» означає, що така діяльність має бути приведена у відповідність до Закону у майбутньому часі, а не в минулий, а тому не стосується до договорів, що укладені до цього закону.

Так Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно зо якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 112 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах"). Пунктом 3 прикінцевих положень Закону України від 2 червня 2011 року № 3462-ІУ від 2 червня 2011 року № 3462-IV „Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання фінансових послуг", фінансовим установам надано термін протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону.

Отже, з 9 січня 2013 року діяльність ТОВ «Авто Просто» має відповідати вимогам закону, які конкретизовані у Ліцензійних умовах та визначають у цій частині наступне: відповідно до п.п. 5.11, 5.12 ст. 5 Ліцензійних умов Ліцензіат повинен сформувати та підтримувати резервний капітал у розмірі, встановленому установчими документами ліцензіата, але не менше 15 відсотків його статутного капіталу. До досягнення встановленого установчими документами ліцензіата розміру резервного капіталу розмір щорічних відрахувань не може бути меншим ніж 5 відсотків від суми чистого прибутку ліцензіата за рік. Резервний капітал ліцензіата може бути використаний виключно на покриття можливої нестачі коштів для придбання товарів у групах у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань учасниками групи на повернення коштів учаснику групи у разі розірвання договору про адміністрування.

15.01.2013 року, після набрання чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року ТОВ «Авто Просто» отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах, а тому було привести свою діяльність у відповідність із вимогами Закону.

Виконання умов договору, укладеного 26 червня 2011 року з ОСОБА_2 є триваючими правовідносини, та у разі розірвання договору продовжують діяти в частині повернення коштів, а тому повинні бути приведені у відповідність до вимог Закону, зокрема щодо формування фонду для повернення коштів.

Колегія суддів вважає, що відповідач порушує Ліцензійні умови в частині формування фонду для повернення коштів, який, як зазначено у апеляційній скарзі, формується за рахунок 5% відрахувань із коштів, сплачених учасниками системи до фонду групи, в той час як за вимогами закону цей фонд має формуватися виключно за рахунок адміністратора придбання у групах.

Окрім порушення відповідачем прав споживача, неповерненням належних коштів згідно умов договору та у порядку, передбаченому законом, ТОВ «Авто Просто» одночасно створює обмеження користування позивачу цими коштами, порушує право на захист власності, яке полягає у вільному її володінні та заборону в обмеженні цього права, що передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 26, ч. 1 ст. 27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

При неоднозначності трактування національного законодавства Європейський суд дотримується позиції стосовно пріоритету інтересів позивача. Так, по справі Сєрков проти України у рішенні від 07.07.2011 року Європейський суд дійшов висновку про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом, та, у зв'язку з тим, що судами всупереч національного законодавства не було застосовано підхід, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення. Той принцип, що суд має виходити із інтересів споживача, які гарантуються державою, враховуючи юридичну вразливість громадян порівняно із юридичними особами- контрагентами, слідує і з принципу верховенства права, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦК України у вигляді таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, а також ст. ст. 5, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» про забезпечення захисту прав споживачів державою та здійснення такого захисту судом.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 19.02.2009 року по справі Христов проти України, зазначено: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті б Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав».

За таких умов суд вважає, що в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про захист прав споживачів» та зважити на те, що встановлені у п.-13.4 додатку № 2 до угоди пріоритети (черговість) повернення коштів учасникам, що розірвали угоди, не є встановленням строку або терміну такого повернення, а Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність адміністрування фінансових активів придбання товарів у групах віднесено до фінансових послуг.

Отже, посилання апеляційної скарги на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неправильне розуміння судом термінів розірвання договору та черговості виконання зобов'язання в частині повернення коштів при розірванні угоди, неврахування судом обставин формування фонду для повернення внесків учасникам, що розірвали угоди, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.