Головуючий в 1 інстанції Брежнев О.А.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Новікової Г.В.,Осипчук О.В.

секретар Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради, про встановлення права власності на самовільну побудовану споруду,

В С Т А Н О В И В:

19.10.2016 року, позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Бахмутської міської ради, про визнання права власності на самовільну побудовану споруду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької област від 20 січня 2017 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Непогодившись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що з рішенням суду незгоден,вважає його незаконним та необгрнутованим з тих підстав, що суд проігнорував той факт, що у позовній заяві ОСОБА_1, вимога була не про земельну ділянку, а про визнання права власності на самовільну побудову. Просив рішення Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 20 січня 2017 року скасувати, апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився,надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.78).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився,надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, просили залишили рішеня без змін( а.с.80).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25 серпня 2016 року виготовлено технічний паспорт на сарай (а.с.4), розташований за адресою АДРЕСА_1, замовником якого є ОСОБА_1.

З копії листа адресованого позивачу (а.с.5) від 16 серпня 2016 року вбачається, що була розглянута заява позивача №01-3536-05 від 05 серпня 2016 року, щодо надання йому дозволу на визнання права власності на сарай, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та було повідомлено позивача про те, що Бахмутська міська рада та її виконавчий комітет не має повноважень з приводу визнання права власності на майно, оскільки дане питання відноситься до компетенції суду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до копії листа департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області (а.с.10) від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повідомлений проте, що чинним на теперішній час законодавством не визначено порядку прийняття в експлуатацію органами державного архітектурно-будівельного контролю самочинно збудованих об'єктів будівництва.

Згідно копії листа в.о. начальника управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради (а.с.11) від 21 вересня 2016 року, ОСОБА_1 повідомляється про те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Бахмута та у власність чи користування нікому не надавалася.

З копії службової записки (а.с.34) вбачається, що начальник управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради повідомляє про те, що розглянувши викопіювання із генерального плану м. Бахмута з визначенням переважних напрямів використання території міста та відповідно до Правил забудови м. Бахмута - будівництво визначеної споруди, а саме (сарай) за адресою АДРЕСА_1 не передбачено. Окрім цього дана споруда погіршує архітектурний облік міста, та не сприяє організації відпочинку мешканців даного району. На теперішній час за вказаною адресою проводиться реконструкція 2-х поверхового гуртожитку та прилеглої території. Самовільно побудована споруда знаходиться на відстані менш ніж 10-12 м. до будівлі гуртожитку, що не відповідає протипожежним вимогам ДБН 360-92**. Крім того згідно п.3.8* ДБН 360-92** реконструкція житлової забудови, яка склалася, повинна передбачати: планомірне упорядкування територій; модернізацію старих капітальних будинків, ліквідацію аварійних і малопридатних для проживання будівель; знесення частини придатного для експлуатації фонду з метою вирішення невідкладних загальноміських потреб: винос або перепрофілювання шкідливих у санітарно-гігієнічному і вибухово-пожежонебезпечному відношенні об'єктів; використання вивільнюваних ділянок для розміщення нового житлового і культурно-побутового будівництва, озеленення, улаштування спортивних і дитячих майданчиків, куточків відпочинку тощо.

Згідно ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» ( у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. ст. 375 ЦК України

Частиною 3 - передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

У пункті 4 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведення не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

У пункті 6 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами,у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Згідно пункту 15 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за собою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки , на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення.

З аналізу вищевказаних норм видно, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об'єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення в експлуатацію.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач збудував спірний об'єкт нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту. Відповідно листа відділу архітектури та містобудування Управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради, будівництво спірної споруди( сараю) за адресою: АДРЕСА_1 не передбачено генеральним планом м. Бахмут.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на самовільно збудовані об'єкти нерухомості.

При цьому колегія суддів зауважує, що позивачем суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво велося із додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Враховуючи зазначене, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не ґрунтуються на законі та не містять посилань на такі факти чи докази, які б давали підстави для перегляду судового рішення.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: Г.В.Новікова

О.В.Осипчук