АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 669/534/15-ц
Провадження № 22-ц/792/518/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю позивача, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зупинення нарахування відсотків за користування кредитним коштами та скасування нарахованих відсотків, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», вказувала, що 25.01.2009 року підписала з відповідачем кредитну угоду з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна». 09.02.2015 року невідома особа шахрайським способом зняла з її кредитної картки 8053,90 грн. Про списання коштів вона дізналася 13.02.2015 року і відразу повідомила оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700. Працівниками служби безпеки банку встановлено спосіб викрадення коштів з кредитної картки, номери рахунків та особи, які викрали кошти. 16.02.2015 року до ЄРДР внесено відомості за фактом шахрайських дій та розпочато досудове розслідування №0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, де ОСОБА_1 визнано потерпілою. Вказувала, що вона не вчиняла дій чи бездіяльності, які б призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тому, з врахуванням уточнень позову, просила скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції за кредитною угодою від 25.01.2009 року, починаючи з 09.02.2015 року по даний час, визнати неправомірними дії відповідача щодо списання 09.02.2015 року з карткового рахунку НОМЕР_3 на картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_1 власних коштів в розмірі 1000 гривень та з карткового рахунку № НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1, кредитних коштів у розмірі 7053,90 грн. на рахунок іншої особи; зобов'язати відповідача повернути на карткові рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1000 грн. та 7053,90 грн.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховані відсотки та штрафні санкції за кредитним договором №б/н від 25.01.2009 року, починаючи з 09.02.2015 року по день розгляду справи в суді. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення списання 09.02.2015 року з карткового рахунку НОМЕР_3 на картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_1 власних коштів в розмірі 1000 гривень та з карткового рахунку № НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1, кредитних коштів у розмірі 7053,90 грн. на рахунок іншої особи. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути на карткові рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_1 НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 1000 грн., НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 7053,90 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. На думку апелянта, помилковим є висновок суду першої інстанції про вину банку в незаконному переказі коштів з платіжної картки позивача. При цьому не враховано, що позивач порушила правила надання банківських послуг і недобросовісно скористалася карткою, внаслідок чого відбулося несанкціоноване списання коштів. Суд безпідставно не зупинив провадження у даній справі до набрання чинності вироком у кримінальній справі по факту крадіжки коштів. Судом не враховано, що позивач повідомила банку про те, що 09.02.2015 року на її фінансовий номер надійшло СМС-повідомлення про вхід в «Скарбничку», що підтверджує наявність саме в неї фінансового номера.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що 25 січня 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про відкриття карткового рахунку та його обслуговування, на виконання вказаного договору позивачці був відкритий картковий рахунок №265221. Банк оформив та видав позивачу платіжну картку і ПІН-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача із використанням платіжної картки.

09 лютого 2015 року у період з 19.47 год. по 20.10 год. невідома особа незаконно списала з кредитної картки ОСОБА_1 8053,90 грн. і заволоділа ними.

Списання коштів 09.02.2015 року з картки ОСОБА_1 проводилися за допомогою послуги «Експрес-платіж» через сервісний центр «+3700» з телефону НОМЕР_5, шляхом переказу коштів на картковий рахунок НОМЕР_4. Згідно смс-повідомлень, що надійшли на «фінансовий» телефон НОМЕР_5 ОСОБА_1 в період проведення зазначених операцій мало місце надходження динамічних паролів для входу на сайт «privatbank.ua/kopi», де користувач може через опцію «друк» депозитного договору ознайомитися із анкетними даними клієнта.

В подальшому невідома особа, знаючи номер картки позивачки, відновила її телефонний номер (після блокування її сім-карти) і здійснила незаконний переказ грошей. Після зарахування коштів з рахунку позивача на картковий рахунок НОМЕР_4 ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_6 Херсонська область, м. Каховка, 09.02.2015 року в період часу з 19.50 по 20.12 год. відбулося зняття коштів у банкоматі ПриватБанку.

Про списання коштів з платіжних карток ОСОБА_1 повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.02.2015 року.

За заявою ОСОБА_1 слідчим Білогірського ВП Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області за вказаним фактом внесено відомості до ЄДРДР за №0000027 за ч.1 ст. 185 КК України. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини позивачки у порушенні правил надання банківських послуг, внаслідок чого відбулося несанкціоноване списання коштів з її рахунку і водночас допущених банком порушень при здійсненні переказу коштів з платіжної картки позивача експрес-платежами.

Доводи апеляційної скарги про вину позивачки у несумлінному виконанні клієнтом умов та правил надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого списання коштів з її рахунку не ґрунтуються на доказах і є безпідставними.

Так, відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Пунктом 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Держатель картки зобов'язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.4.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

За ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 1 розділу 6 Положення «Про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням» (далі - Положення), затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705, користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним (ч. 3 п. 2 розділу 6 Положення).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (ч. 1 п. 8 Положення).

Пунктом 9 розділу 6 Положення передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, за змістом наведених норм єдиною підставою відповідальності особи-користувача платіжної картки за здійснення несанкціонованих платіжних операцій з її рахунку є її дії чи бездіяльність, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не були надані докази того, що позивач як користувач платіжної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (одноразовий пароль входу тощо).

Позивачка, отримавши 09.02.2015 року СМС-повідомлення з одноразовим паролем входу до свого рахунку «Скарбничка» та усвідомлюючи, що цю операцію вона не здійснює, дійсно допустила бездіяльність в порушення пункту 2.1.1.5.11 Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено, що клієнт зобов'язаний інформувати Банк (звернутися у відділення Банку або за телефоном 3700), а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання.

Разом з тим, ця бездіяльність не мала безпосереднім наслідком втрату чи незаконне використання персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (одноразовий пароль входу тощо).

Відсутність вини банку в незаконному переказі коштів з платіжної картки позивача, на що посилається апелянт, не має істотного значення для вирішення цього спору.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

У суду не було підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, для зупинення провадження у справі, оскільки кримінальне провадження по факту незаконного заволодіння коштами позивачки не розглядається в суді, а перебуває на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

_________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Бараболя Н.С. Провадження № 22-ц/792/518/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 27