Справа № 183/6353/15
№ 2/183/93/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровська міська біржа нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

30 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Дніпропетровська міська біржа нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 02 липня 1999 року між ОСОБА_3 і ним, ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а він, ОСОБА_1 купив 1/3 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26, який розташований на земельній ділянці площею 425 кв.м. держфонду.

Договір купівлі-продажу був укладений на Дніпропетровській міській біржі нерухомості та не був посвідчений нотаріально.

Позивач зазначив в заяві, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржі», угоди, зареєстрований на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

В той же час, у відповідності до законодавства України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

В той же час сторони за договором купівлі продажу виконали всі умови договору та договір купівлі-продажу може бути визнаний дійсним.

В звязку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд:

-визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26, який укладений 02 липня 1999 року між ним та ОСОБА_3;

-визнати за ним право власності на 1/3 частини жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26.

Ухвалою суду від 24 травня 2016 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3, померлої 09 грудня 2002 року була залучена ОСОБА_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи допитаною 29 серпня 2016 року Талицьким районним судом Свердловської області, Російська Федерація, позов не визнала, зазначила, що її мати ОСОБА_3 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, Російська Федерація на протязі семи років, а у 2002 року померла, у 1999 році її мати не була на території України.

Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 1998 року, виданого Новомосковсько державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, ОСОБА_3 була власником 1/3 частини 1/3 частини жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26.

02 липня 1999 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив 1/3 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26, який розташований на земельній ділянці площею 425 кв.м. держфонду.

Встановлено, що договір купівлі-продажу був укладений на Дніпропетровській міській біржі нерухомості та не був посвідчений нотаріально.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 09 грудня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно до спадкової справи, заведеної нотаріусом нотаріального округу: міста Талиця і Талицького району Свердловської області ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3, померлої 09 грудня 2002 року до нотаріальної контори звернулася дочка спадкодавця ОСОБА_2, дочка спадкодавця ОСОБА_5 звернулася з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений у 1999 році, до правовідносин суд застосовує норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на зазначений період часу.

У відповідності до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу)

На підставі ч.1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

В той же час, у відповідності до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Як зазначалося вище, відповідач ОСОБА_2 заперечувала той факт, що її мати ОСОБА_3 не укладала договір купівлі-продажу, та не була на терпи торії України.

У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу на підтвердження наданих нею заперечень.

Судом встановлено, що сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, фактично, виконали повністю умови договору: ОСОБА_1 оплатив вартість нерухомого майна частини жилого будинку, прийняв зазначене майно у власність, ОСОБА_3 в свою чергу, отримала оплату вартості обєкту нерухомості, передала майно покупцю ОСОБА_1, тому, суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити..

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, який укладений 02 липня 1999 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив 1/3 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26, який складається з: жилого будинку літ.А жилою площею 18,3 кв.м., загальною площею 28,4 кв.м.; сіней літ.а; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; огорожі - №1-3; дворового покриття - №4 та розташований на земельній ділянці площею 425 кв.м. держфонду.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/3 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, провулок Піщаний, 26, який складається з: жилого будинку літ.А жилою площею 18,3 кв.м., загальною площею 28,4 кв.м.; сіней літ.а; сараю літ.Б; вбиральні літ.В; огорожі - №1-3; дворового покриття - №4 та розташований на земельній ділянці площею 425 кв.м. держфонду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький