Справа № 525/897/16-ц
Провадження №2/525/22/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2, залучений співвідповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат,-

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що 08.01.2016 року на 259 км автодороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля ОСОБА_4, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 та під його керуванням. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль ОСОБА_4, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, які унеможливлюють його подальшу експлуатацію у звязку з необхідністю проведення ремонтно-відновлювальних робіт.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що на місці ДТП водій ОСОБА_2, який допустив вищевказану дорожньо-транспортну пригоду та пошкодження належного позивачу у справі транспортного засобу, повідомив, що страховий поліс на автомобіль ЗАЗ-110308 (Славута), д.н.з. НОМЕР_3 станом на 08.01.2016 року перебуває у його батька ОСОБА_3, який проживає в м. Києві та назвав, що страховий поліс №АІ 5587128 від 24.04.2015 року оформлений на ОСОБА_3 в ПрАТ СК «Україна» і що при прибутті в м. Київ він звернеться до страхової компанії з відповідною заявою. Також позивач ОСОБА_1 вказує, що його транспортний засіб був забезпечений страховим полісом в страховій компанії Українська пожежно-страхова компанія, до Великобагачанського відділення якої він в подальшому звернувся 15.01.2016 року з відповідною заявою.

Як зазначає позивач, власником автомобіля ЗАЗ-110308 (Славута), д.н.з. НОМЕР_3 є ОСОБА_3, як вказано в довідці №83467954 про дорожньо-транспортну пригоду №37 від 28.01.2016 року, яким в момент вчинення ДТП 08.01.2016 року керував ОСОБА_2. При цьому, у відповідній довідці про ДТП в пунктах щодо наявності (відсутності) страхового полісу у водія автомобіля ЗАЗ-110308 (Славута), д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2, що належить ОСОБА_5 відповідний запис відсутній, що вказує на відсутність страхового полісу при експлуатації вищевказаного автомобіля. 15.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського відділення Страхової компанії «УПСК» з заявою про надання аварійного комісара з метою огляду належного йому автомобіля ОСОБА_4, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вказавши, що власник іншого автомобіля ЗАЗ «Славута» застрахував належний йому автомобіль в СК «Україна». Однак, як вказує позивач, будь-якої допомоги від УПСК він не отримав і лише на запит адвоката 21.06.2016 року надійшла відповідь про неможливість проведення страхових виплат.

25.01.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва винесена постанова про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням на нього відповідного штрафу. Також, як вказує позивач, він 26.01.2016 року звернувся до МТСБУ, не отримавши відповіді, 10.03.2016 року звернувся повторно і 28.03.2016 року МТСБУ надало відповідь, згідно якої вбачається, що ПрАТ «СК «Україна» не визнана банкрутом, що покладає на страхову компанію обовязковість проведення виплат. Також позивач вказує, що по стану на 15.07.2016 року він мав інформацію, що ОСОБА_3 не мав страхового полісу, то звернувся з відповідною заявою про відшкодування страхових виплат до МТСБУ, але відповіді не отримав.

Також, позивач вказує, що він неодноразово звертався з відповідними заявами про проведення необхідних страхових виплат до ПрАТ «СК «Україна», однак жодної відповіді від даної страхової компанії не отримав. 08.06.2016 року він звернувся до СК «Країна» з відповідною заявою і отримав відповідь з даними з бази МТСБУ про те, що під вказаним ОСОБА_2 полісом страхування значиться інший автомобіль і страховий поліс оформлений на іншу громадянку. Тобто, як вважає позивач, ОСОБА_2 не мав правових підстав для звернення до ПрАТ «СК «Україна» за страховим полісом АІ 5587128 від 24.05.2015 року, так як відповідальність у нього відсутня. Неправомірними діями ОСОБА_2 йому, позивачу у справі ОСОБА_1, як вбачається з позову, завдана матеріальна шкода, повязана з пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Відповідно до Звіту №164 про оцінку майна (визначення матеріального збитку) автомобіля ОСОБА_4, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту складає 67566 грн., матеріального збитку 42104 грн.20 коп.; вартість проведення незалежної оцінки складає 700 грн.

Позивач у справі, виходячи з того, що на його думку поліс ОСЦПВВТЗ у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній, дані про нього до бази МТСБУ не внесені, вважає, що МТСБУ, поряд з ОСОБА_2, є належними відповідача у справі, з яких солідарно повинно бути стягнуто відшкодування заподіяної шкоди. Також позивач вказує, що йому заподіяна моральна шкода, оскільки в період ДТП його дружина тяжко хворіла і перебувала на лікуванні, де за нею повинен був бути здійснений догляд і яка померла 09.02.2016 року, у звязку з подією ДТП він був змушений затрачати додаткові зусилля для організації свого життя у нових для нього умовах, винаймав транспортні засоби у друзів та знайомих для поїздок з с. Мостовівщина в сел. ОСОБА_6, де перебувала на лікуванні його дружина, переживав та морально страждав, також був змушений тривалий час звертатися до страхових компаній, МТСБУ, які відмовляли у виплаті страхового відшкодування, звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які відмовилися сплачувати йому кошти на ремонт пошкодженого автомобіля, також він звертався до оцінювача, а також до адвоката, який робив багато запитів з приводу захисту його прав, він не міг також користуватися пошкодженим автомобілем, який після ДТП потребує ремонтних робіт, і заподіяну йому моральну шкоду він оцінює в 40000 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на ряд положень норм Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», а також норми ст.ст.11,16,23,1167,1172,1187 ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) та ОСОБА_2, в якому просив: 1) стягнути з МТСБУ та ОСОБА_2 на свою користь солідарно матеріальну шкоду в сумі 67566 грн. на проведення відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_4, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та 700 грн. за проведення визначення вартості матеріального збитку; 2) стягнути з МТСБУ на свою користь моральну шкоду в розмірі 5 відсотків від матеріальної шкоди встановленого ліміту в сумі 3378 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдану моральну шкоду в сумі 40000 грн.; 4) стягнути з МТСБУ та ОСОБА_2 солідарно на свою користь судові витрати у справі, повязані з наданням правової допомоги в сумі 12740 грн. та судовий збір в сумі 675 грн.66 коп. (т.1 а.с.а.с.2-4).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.12.2016 року в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г) (т.1 а.с.а.с.200-201).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини та обґрунтування, що викладені в позовній заяві і просив позовні вимоги задовольнити повністю. Також вказав, що після ДТП, що мало місце 08.01.2016 року, він будь-яких відновлювально-ремонтних робіт з пошкодженим автомобілем на здійснював, належний йому автомобіль ОСОБА_4, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться в гаражі за місцем його проживання у тому стані пошкоджень, що виникли в результаті ДТП.

Представник відповідача у справі Моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, нею в інтересах МТСБУ до суду подані письмові заперечення на позов ОСОБА_1 та додаткові пояснення по справі, зі змісту яких вбачається, що МТСБУ не визнає у повному обсязі заявлені до нього позовні вимоги і просить відмовити в задоволенні позову до даного відповідача за безпідставністю (т.1 а.с.а.с.128,163-166,175,249-250).

Відповідач у справі ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, він належним чином сповіщався про день і час розгляду справи, він нього до суду надійшли письмові заперечення на позов ОСОБА_1, зі змісту яких вбачається, що даний відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 (т.2 а.с.1,15).

Представник співвідповідача у справі ПрАТ «СК «Україна» в судове засідання не зявився, даний відповідач повідомлявся судом за зареєстрованим місцем його знаходження в м. Києві, вул. Ревуцького, 42-Г, однак, як вбачається з повернутої до суду поштової кореспонденції, ПрАТ «СК «Україна» за місцем своєї реєстрації не знаходиться (т.1 а.с.а.с.226-227, т.2 а.с.а.с.20,21).

Третя особа у справі ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не зявились, вони належним чином сповіщалися про день і час розгляду справи, на попередньому судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник третьої особи позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вказував, що ОСОБА_3 пропонував позивачу відновити пошкоджений транспортний засіб, однак останній відмовився від даної пропозиції; також, в ході розгляду справи від представника даної третьої особи надходили клопотання по справі, зі змісту яких вбачається, що третя особа у справі також заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (т.1 а.с.а.с.194-196).

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, оголосивши письмові заперечення у справі МТСБУ та ОСОБА_2, вивчивши та проаналізувавши матеріали даної справи та всі докази у справі, що надані сторонами на засадах змагальності та диспозитивності, і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди належить відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія ВІС 109956, виданого Миргородським ВРЕР, ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.7). Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 забезпечена полісом №АІ/5047195 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що виданий ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (т.1 а.с.8).

З досліджених матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «ЗАЗ-110308», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 є громадянин ОСОБА_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.а.с.9-10,14,15). Цивільно-правова відповідальність щодо даного транспортного засобу забезпечена полісом №АІ/5587128 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що виданий ПрАТ «СК «Україна» (т.1 а.с.191). При цьому, на попередньому судовому засіданні 12.12.2016 року, яке проводилося в режимі відеоконференції з Дніпровського районного суду м. Києва з участю уповноваженого працівника даного суду, представником третьої особи адвокатом ОСОБА_8 за допомогою засобів відеоконференцзвязку було продемонстровано оригінал вищевказаного страхового полісу і його копія була направлена до суду цього ж дня засобами електронного звязку разом з іншими документами (т.1 а.с.а.с.191,192-196,197-199).

Встановлено, що 08.01.2016 року о 15 год.30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_4 на 259 км автодороги Київ-Харків не дотримався безпечної швидкості руху, не зорієнтувався в дорожній обстановці, яка склалася, в результаті чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів; вбачається, що ОСОБА_2 допустив порушення п.п.2.3б,12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави; також, з даної постанови суду, що набрала законної сили, вбачається, що ОСОБА_2 свою вину у вчиненні даного правопорушення за вищевказаних обставин визнав повністю і щиро розкаявся (т.1 а.с.а.с.9-10,12,13,14-15,17).

Згідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

З письмових доказів по справі, що подані представником третьої особи у справі ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_8 та представником відповідача МТСБУ адвокатом ОСОБА_7, а також з письмових заперечень відповідача у справі ОСОБА_2 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «СК «Україна» відповідно до страхового полісу №АІ/5587128 від 23.04.2015 року, який діє до 23.04.2016 року; цим договором обовязкового страхування встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого 50000 грн.), розмір франшизи 0 грн.; термін дії даного страхового полісу з 24.04.2015 року до 23.04.2016 року включно; також вбачається, що вищевказані особи зазначають про те, що ПрАТ «СК «Україна» в даний час не є ліквідованою і не перебуває в стадії банкрутства, відповідно, несе зобовязання за відповідним страховим полісом (т.1 а.с.а.с.163-170,191,т.2 а.с.15).

З наявних матеріалів справи вбачається і судом перевірено, що ПрАТ «СК «Україна» є юридичною особою, в даний час не перебуває у стадії ліквідації, припинення чи банкрутства (т.1 а.с.а.с.168-170,216-219,220-221).

Також судом враховується, що після залучення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України ПрАТ «СК «Україна» до участі у справі в якості співвідповідача, позивач ОСОБА_1 вимог до страховика про стягнення страхового відшкодування не предявляв.

26.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ про відшкодування страхових виплат, однак, не отримавши відповіді, 10.03.2016 року звернувся повторно до даної установи (т.1 а.с.а.с.18,19,20,21,22) та 28.03.2016 року МТСБУ надало відповідь, згідно якої вбачається, що ПрАТ «СК «Україна» не визнана банкрутом, що покладає на страхову компанію обовязковість проведення виплат (т.1 а.с.23). Також позивач вказує, що по стану на 15.07.2016 року він мав інформацію, що ОСОБА_3 не мав страхового полісу, тому звернувся з відповідною заявою про відшкодування страхових виплат до МТСБУ (т.1 а.с.а.с.24-25), але відповіді не отримав.

ОСОБА_1 також неодноразово звертався з відповідними заявами про проведення необхідних страхових виплат до ПрАТ «СК «Україна» (т.1 а.с.а.с.34-41, т.2 а.с.а.с.2-3), однак жодної відповіді від даної страхової компанії не отримав, дана страхова компанія поштової кореспонденції не отримує.

Згідно Звіту №164 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) щодо автомобіля CHEVROLET AVEO SF69Y, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 24.02.2016 року з фототаблицями до нього та невідємними додатками, що складений ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», вартість матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася 08.01.2016 року складає 42104 грн.20 коп. (т.1 а.с.а.с.58-100). При цьому, ОСОБА_1 за проведення вищевказаного Звіту згідно акту прийому-передачі від 24.02.2016 року сплачено на користь ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» кошти в сумі 700 грн. (т.1 а.с.57).

Отже, позивач у справі, в обґрунтуванні заявленого позову, вказує, що неправомірними діями ОСОБА_2 йому завдана матеріальна шкода, повязана з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу. При цьому, позивач у прохальній частині позову, поряд з іншими вимогами окремо до МТСБУ та ОСОБА_2 (про відшкодування моральної шкоди), також ставить вимоги про солідарне стягнення матеріальної шкоди з МТСБУ та ОСОБА_2 та відповідних судових витрат.

У своїх письмових запереченнях, відповідач у справі ОСОБА_2 посилається, зокрема, на те, що вартість матеріального збитку складає 42104 грн.20 коп. і повністю покривається лімітом відповідальності ПрАТ «СК «Україна»; при цьому, заявлена позивачем до відшкодування матеріальна шкода в сумі 67566 грн. не є матеріальною шкодою, а є вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео» без врахування його зносу (т.2 а.с.15).

Заперечуючи проти заявленого позову ОСОБА_1, відповідач у справі МТСБУ, поряд з іншим, вказує про те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_6 була забезпечена в ПрАТ «СК «Україна» за полісом АІ/5587128, при цьому, вищевказана страхова компанія не перебуває у стадії припинення і не є банкрутом, страховий поліс не визнаний в судовому порядку недійсним, тобто він є чинним, тому у страхової компанії наявний обовязок сплати суми страхового відшкодування перед потерпілим ОСОБА_1; також, з посиланням на вказані обставини, даний відповідач вважає, що вказані обставини та наявність відповідного полісу повністю виключають відповідальність МТСБУ у даній цивільній справі; також, даний відповідач вважає, що заявлена позивачем ОСОБА_1 сума 67566 грн. є вартістю відновлювального ремонту без урахуванням зносу і, відповідно, не є матеріальними збитками від ДТП, які становлять згідно відповідного Звіту 42104 грн.20 коп. (т.1 а.с.а.с.163-166); також, на запит суду (у звязку з розбіжностями внесених даних в базу страхових полісів та відомостями, що викладені у страховому полісі АІ/5587128 від 23.04.2015 року) від МТСБУ було отримано заяву, зі змісту якої вбачається, що внесення інформації до Центральної бази страхових полісів здійснюється безпосередньо страховою компанією, а МТСБУ, як оператор вказаної бази, здійснює лише забезпечення її належного функціонування та доступ до неї (для користування) третіх осіб (страхувальників) (т.1 а.с.а.с.249-250).

З пояснень позивача у справі ОСОБА_1 в судовому засіданні вбачається, що після ДТП, що мало місце 08.01.2016 року, в результаті якої було пошкоджено належний йому транспортний засіб автомобіль «Шевролет Авео», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, він не здійснював будь-яких ремонтно-відновлювальних робіт даного транспортного засобу, вказаний автомобіль знаходиться на зберіганні в гаражному приміщенні за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, в ході судового розгляду справи судом виконувалися положення ч.4 ст.10 ЦПК України та розяснювалося право призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, вищевказана експертиза за клопотанням учасників процесу не призначалася (у звязку з відсутністю клопотань про призначення такої експертизи).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази визнання недійсним страхового полісу №АІ/5587128 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що виданий ПрАТ «СК «Україна» 23.04.2015 року, що укладений між даною страховою компанією та ОСОБА_3 (т.1 а.с.а.с.167,191).

Згідно ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на 08.01.2016 року), страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п.17.1 ст.17 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на 08.01.2016 року), страховики зобовязані укладати договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (зокрема, внутрішній договір страхування) відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік. Також, згідно п.17.2 даної статті, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Отже, з урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи та наявних доказів, які подані, зокрема, відповідачем у справі МТСБУ та представником третьої особи у справі адвокатом ОСОБА_8 в режимі відеоконференцзвязку з приміщення Дніпровського районного суду м. Києва вбачається, що станом на 08.01.2016 року (день вчинення дорожньо-транспортної пригоди) цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ-110308», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3 була забезпечена в ПрАТ «СК «Україна» за страховим полісом серія АІ/5587128, що виданий на імя останнього 23.04.2015 року, з терміном його дії до 23.04.2016 року; при цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази визнання даного страхового полісу недійсним, а судом в ході розгляду справи детально перевірено та достеменно встановлено те, що страховик за даним полісом ПрАТ «СК «Україна» не визнаний банкрутом та не перебуває у стадії ліквідації чи припинення. З урахуванням викладеного, та обставина, що страховик не отримує поштової кореспонденції за адресою місця своєї реєстрації, не є підставою для визнання відповідного страхового полісу недійсним і не може свідчити про те, що транспортний засіб «ЗАЗ-110308», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5, не був забезпечений в порядку та спосіб, передбачений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, не тягне за собою недійсність вищевказаного страхового полісу і та обставина, що згідно з витягом з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, даний поліс стосується іншого транспортного засобу та страхувальника (т.1 а.с.29), оскільки згідно Положення про єдину централізовану базу даних щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №566 від 09.07.2010 року, внесення до Централізованої бази страхових полісів здійснюється страховою компанією (а не страхувальником чи МТСБУ), при цьому МТСБУ здійснює лише забезпечення її належного функціонування та доступ до неї (для користування) третіх осіб (страхувальників). Розбіжність у даних Централізованої бази страхових полісів щодо наявного у ОСОБА_3 страхового полісу, не є само по собі обставиною недійсності відповідного страхового полісу та не стосується будь-яких дій зі страховим полісом самого ОСОБА_3, так як на якого не покладається обовязок внесення даних про поліс до відповідної бази даних.

Нормами ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на 08.01.2016 року) передбачені випадки, коли МТСБУ здійснює регламентні виплати (відшкодовує шкоду) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо наявності у ОСОБА_3 полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який виданий ПрАТ «СК «Україна» 23.04.2015 року зі строком дії до 23.04.2016 року, а також не визнання банкрутом ПрАТ «СК «Україна» та не перебування даного страховика у стадії ліквідації чи припинення, а також виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, що заявлені до відповідача МТСБУ; позивачем не надані належні докази цивільно-правової відповідальності саме МТСБУ як відповідача у справі. Також, не має підстав для задоволення вимог про стягнення з МТСБУ моральної шкоди у розмірі 5 % від матеріальної шкоди в сумі 3378 грн., оскільки, крім вищевказаних підстав відмови, з урахуванням норми ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на 08.01.2016 року), позивач не отримав в результаті ДТП будь-якого ушкодження здоровя, тому вказані вимоги є безпідставними за своєю суттю в цілому.

Також суд враховує, що позивачем, після залучення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України до участі у справі як співвідповідача ПрАТ «СК «Україна», не заявлялися позовні вимоги до ПрАТ «СК «Україна».

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що даний позивач також предявив позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_2 (водія транспортного засобу, який допустив зіткнення автомобілів).

Відповідно до ст.29 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП заявлені, зокрема, в сумі 67566 грн. на проведення відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет-Авео», 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 (т.1 а.с.4).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року за №142/5/2092 (із змінами) затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Тобто, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто, величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. При цьому, Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). При цьому, аналогічну правову позицію викладено у абз.4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами).

Суд, з огляду на викладене, з урахуванням заявлених позовних вимог щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та наявних заперечень у справі відповідачів МТСБУ та ОСОБА_2, а також того, що на даний час позивач не здійснював будь-які відновлювально-ремонтні роботи пошкодженого транспортного засобу, детально проаналізував відомості та розрахунки, що містяться у Звіті №164 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) щодо автомобіля НОМЕР_7 і вважає, що даний Звіт проведений з урахуванням існуючої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів; наведені у даному Звіті розрахунки саме визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу в сумі 42104 грн.20 коп. і це збитками, які заподіяні ОСОБА_1 в результаті ДТП, що мала місце 08.01.2016 року, оскільки оцінювачем (згідно вимог Методики) визначено дану суму з урахуванням зносу, при цьому, пошкоджений транспортний засіб 2009 року випуску (строк експлуатації перевищує сім років), тому оцінювачем слушно не була нарахована втрата товарної вартості (що також підтверджено листом ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 08.02.2017 року) (т.2 а.с.26). Отже, суд вважає, що в результаті ДТП, що мала місце 08.01.2016 року, ОСОБА_1 діями водія автомобіля «ЗАЗ-110308», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 ОСОБА_2 (відповідача у справі) заподіяна матеріальна шкода в сумі 42104 грн.20 коп., яка підлягає відшкодуванню згідно ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.ст.22,1166,1187 ЦК України.

У звязку з такими висновками суду та згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, суд вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума 67566 грн. не є матеріальною шкодою, а є вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача без врахування його зносу, отже, до стягнення як відшкодування майнової шкоди на користь позивача підлягає сума 42104 грн.20 коп.

Також, з акту прийому-передачі виконаних робіт від 24.02.2016 року, підписаного між ОСОБА_1 та директором ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» вбачається, що ОСОБА_1 поніс витрати по оплаті виконання Звіту щодо визначення розміру збитків власнику автомобіля НОМЕР_8 в сумі 700 грн. (т.1 а.с.57).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такі правові висновки Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року та від 26 жовтня 2016 року. При цьому, вищевказані правові висновки Верховного Суду України згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для суду першої інстанції.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та необхідності застосування відповідних правових висновків Верховного Суду України, а також з метою забезпечення реалізації абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої ДТП безпосередньо особою, яка завдала шкоди відповідачем у справі ОСОБА_2 (до якого позивачем заявлено позовні вимоги), суд приходить до висновку про те, що з відповідача у справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана в результаті ДТП, що мала місце 08.01.2016 року в сумі 42104 грн.20 коп. та 700 грн. за проведення визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

У відповідності до положень ч.1 ст.1167 ЦК України (яка регулює позадоговірні (деліктні) правовідносини) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень, викладених в пунктах 2,5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди повинен встановити її наявність, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції України, іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння такої шкоди.

Позивач у позові зазначив, зокрема, що йому в результаті ДТП, в якому винним є ОСОБА_2, заподіяна моральна шкода, оскільки в період ДТП його дружина тяжко хворіла і перебувала на лікуванні, де за нею повинен був бути здійснений догляд і яка померла 09.02.2016 року, у звязку з подією ДТП він був змушений затрачати додаткові зусилля для організації свого життя у нових для нього умовах, винаймав транспортні засоби у друзів та знайомих для поїздок з с. Мостовівщина в сел. ОСОБА_6, де перебувала на лікуванні його дружина, переживав та морально страждав, також був змушений тривалий час звертатися до страхових компаній, МТСБУ, які відмовляли у виплаті страхового відшкодування, звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які відмовилися сплачувати йому кошти на ремонт пошкодженого автомобіля, також він звертався до оцінювача, а також до адвоката, який робив багато запитів з приводу захисту його прав, він не міг також користуватися пошкодженим автомобілем, який після ДТП потребує ремонтних робіт, тобто йому ОСОБА_2 було заподіяно моральну шкоду, яку позивачем оцінено в 40000 грн.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, його дружина ОСОБА_9 протягом 2015 року мала тяжке захворювання та постійно лікувалася у Великобагачанській ЦРЛ, зокрема, останній раз з 07.12.2015 року по 02.02.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Великобагачанської ЦРЛ в селищі Велика Багачка Полтавської області, та у звязку з тяжким станом хворої вона потребувала постійного стороннього догляду, у вказаний період догляд хворої здійснювали її родичі мати, чоловік та сестра, в подальшому, 02.02.2016 року ОСОБА_9 була виписана додому, де і померла 09.02.2016 року (т.1 а.с.а.с.101-103), тобто, вказані обставини обєктивно змусили позивача у справі ОСОБА_1 в період часу з 08.01.2016 року і до дня смерті дружини затрачати додаткові зусилля для організації свого життя у нових для нього умовах, винаймати транспортні засоби для поїздок з с. Мостовівщина в сел. ОСОБА_6, де перебувала на лікуванні його тяжко хвора дружина, яка потребувала стороннього догляду, також, в подальшому, ОСОБА_1, через ДТП, в якому було пошкодженого його транспортний засіб переживав та морально страждав, перебував у постійній емоційні напрузі, був змушений тривалий час звертатися до страхових компаній, які відмовляли у виплаті страхового відшкодування, звертатися до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо виплати коштів на ремонт пошкодженого автомобіля, також він був змушений звертатися до адвоката, який робив неодноразово запити з приводу захисту його прав, він не міг також користуватися пошкодженим автомобілем, який після ДТП потребує ремонтних робіт, і з урахуванням вищевикладених обставин, у своїй сукупності, а також з огляду на вимоги розумності, виваженості, справедливості суд приходить до висновку, що при таких обставинах справи з відповідача у справі ОСОБА_2, який допустив ДТП і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у встановленому порядку, належить стягнути на користь позивача ОСОБА_1 заподіяну йому моральну шкоду в результаті ДТП в розмірі 3000 грн., що відповідатиме положенням ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК України та встановленим цивільним законодавством принципам розумності, виваженості і справедливості та буде достатнім для захисту порушених прав позивача у справі ОСОБА_1 Тобто, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

За загальним правилом ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір лише по позовній вимозі майнового характеру. Позовна вимога немайнового характеру (про стягнення моральної шкоди) не була оплачена судовим збором, тому при вирішенні спору суд повинен вирішити питання стягнення неоплаченого судового збору на користь держави пропорційно до задоволеної вимоги.

З урахуванням вищевикладеного та того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволені частково на 62,7 % (щодо стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 42804,20грн.х100:68266грн.=62,7%), з урахуванням сплаченої суми судового збору позивачем за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди (675,66 грн.) та відмовленої частини позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, з відповідача у справі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 423 грн.63 коп. (675,66х62,7:100=423,63 грн.).

Разом з цим, відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами), якщо судом було відстрочено сплату позивачам судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.09.2016 року в порядку ст.82 ЦПК України позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору в сумі 551 грн.20 коп. по вимогах немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) до винесене рішення у справі (т.1 а.с.108).

З урахуванням вищевикладеного та того, що позивач у справі, якому було відстрочено сплату судового збору, не сплатив його (щодо вимог немайнового характеру) до ухвалення рішення у справі, а також з огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволені частково на 7,5 % (щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 3000грн.х100:40000грн.=7,5%), в дохід Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 41 грн.34 коп. з відповідача ОСОБА_2 (551,20 грн.х7,5:100=41,34 грн.), а з позивача ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 509 грн.86 коп. (551,20 грн.-41,34 грн.=509,86 грн.).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 цієї статті). Також, при визначенні розміру витрат на оплату правової допомоги, суд також враховує і положення ст.88 ЦПК України про те, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням викладеного та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, кількості наданих адвокатом консультацій та підготовлених адвокатом звернень та заяв в інтересах ОСОБА_1 перед зверненням до суду та їх зміст, який по більшій мірі є однотипним, часу вивчення судової практики та обсягу та змісту складеної адвокатом позовної заяви, з урахуванням обсягу наданої правової допомоги адвоката, суд приходить до висновку про те, що судові витрати на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_10 мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 3000 грн., що відповідатиме обєктивному обсягу наданої правової допомоги позивачу у справі в межах спірних правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.8 Закону України «Про страхування», ст.ст.6,17,22,29,39,40,41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на 08.01.2016 року), ст.ст.22,23,509,511,1166,1187,1188,1192 ЦК України, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року за №142/5/2092 (із змінами), ст.ст.3,10,11,57,60,79,84,88,179,212-215,360-7 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого у встановленому порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_9, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 45804 (сорок пять тисяч вісімсот чотири) грн.20 коп., з яких: 42104 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 700 грн. витрат за проведення визначення вартості матеріального збитку та 3000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого у встановленому порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_9, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати по справі: (витрати по оплаті судового збору) у розмірі 423 грн. 63 коп. та витрати за надання правової допомоги адвокатом в сумі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого у встановленому порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати по справі (судовий збір) в дохід Державного бюджету України в сумі 41 грн.34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_9, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати по справі (судовий збір) в дохід Державного бюджету України в сумі 509 грн.86 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 20.02.2017 року (у звязку з перебуванням судді у складі колегії суддів у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню за ч.3 ст.187 КК України відносно ОСОБА_11М.).

Суддя