Справа № 500/6221/16-ц
Провадження № 2/500/69/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

21 лютого 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді:ОСОБА_1

при секретарі: Івановій Ю.П.

за участю позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі цивільну справу запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за ним права власності. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 05.12.1994 року між ОСОБА_3 та ним був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини нерухомого майна квартири №2 в будинку №56, розташованому по вул. Дзержинського в м. Ізмаїлі Одеської області, який посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №404. Всі умови угоди до її реєстрації на біржі виконані, покупцем проведений повний розрахунок, а продавцем в свою чергу передано необхідну документацію на зазначену частину будинку, отже, претензій відносно виконання умов договору немає. З моменту укладення договору він відкрито володіє та користується частиною житлового будинку. Про те, що укладений договір потребував нотаріального посвідчення позивачу стало відомо лише тепер. Оскільки договір, на підставі якого він придбав частину будинку, нотаріально не посвідчений, він позбавлений можливості розпоряджатися нею.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив.

Зі згоди представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вислухавши позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 05.12.1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку №56, розташованого по вул. Дзержинського в м. Ізмаїлі Одеської області, яка становить квартиру №2. Договір посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №404 (а.с.4-6).

Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання: до підписання договору купівлі-продажу відповідач одержав від позивача гроші в сумі 180 000 000 крб., а останній вселилася у придбану частину житлового будинку і відкрито користується нею по даний час.

На час розгляду справи зазначений договір не оскаржений і не скасований.

Згідно довідки КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №1979 від 26.12.2016 року власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №404 від 05.12.1994 року, посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №70в/20 від 05.12.1994 року (а.с.39).

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови за №57р від 19.02.2016 року «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїл Одеської області» вулицю Дзержинського перейменовано на вулицю Свято-Нікольську (а.с.43).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, суд при розгляді справи керується положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Так, нормами ст.47 ЦК УРСР, діючими на момент укладення договору купівлі - продажу, встановлювалося, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, передбачених законом та недотримання в цих випадках нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність, але якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року за №1956-ХІІ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зі змісту ч.2 ст.11 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року за №697-ХІІ, який діяв на час укладення угоди, слідує, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

На час укладення угоди діючим законодавством не була встановлена заборона укладати договори купівлі-продажу квартир на біржі.

Це також підтверджується положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за №121, де в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, зазначені договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею.

Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (05.12.1994 року), договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується.

Приймаючи до уваги, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, зареєстрували його на товарній біржі і відразу ж в КП «Ізмаїльське МБТІ», що не суперечило ч.3 ст.9 ЖК УРСР, суд доходить висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним відповідно до ст.47 ЦК УРСР і визнання за позивачем права власності на придбаний обєкт нерухомості.

Керуючись ст.47 ЦК УРСР, ст.ст.10, 11, 60, 158, 197, 208, 209, 212 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1, укладений 05.12.1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 05.12.1994 року за №404.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого АДРЕСА_2.

Копію рішення надіслати для відома відповідачу.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, що подається до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1