Провадження № 2-к/522/3/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі клопотання Департаменту державного майна та земельних відносин Орловської області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення Дмитровського районного суду Орловської області Російської Федерації від 20 лютого 2016 року в частині спонукання ОСОБА_1 здійснити продаж на торгах (конкурсах, аукціонах) земельної частки в складі земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшло клопотання Департаменту державного майна та земельних відносин Орловської області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення Дмитровського районного суду Орловської області Російської Федерації від 20 лютого 2016 року в частині спонукання ОСОБА_1 здійснити продаж на торгах (конкурсах, аукціонах) земельної частки в складі земельної ділянки. Заявник свої вимоги обґрунтував тим, що на теперішній час рішення Дмитровського районного суду Орловської області Російської Федерації від 20 лютого 2016 року ОСОБА_1 добровільно не виконане та ніяких пропозицій стосовно мирного врегулювання зазначеної ситуації до стягувача не надходило, тому він був змушений звернутися до суду.

ОСОБА_1 тричі у судове засіданні не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України за місцем реєстрації.

Згідно ч. 5 ст. 395 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги доводи клопотання, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Дмитровським районним судом Орловської області Російської Федерації 20 лютого 2016 року було винесено заочне рішення про зобовязання ОСОБА_1 здійснити продаж на торгах (конкурсах, аукціонах) земельної частки розміром 6, 8 га в складі земельної ділянки загальною площею 32504000 кв. м., кадастровий номер 57:07:0000000:32, розташованої за адресою: Орловська обл., Дмитровський р-н, Алешинське сільське поселення, ТНВ «Шумков і К», та стягнення з ОСОБА_1 державне мито в розмірі 300, 00 руб. в дохід муніципальної освіти Дмитровського району Орловської області.

Вказане рішення набрало законної сили 05 травня 2016 року на території Російської Федерації.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам 1993 року, Департамент державного майна та земельних відносин Орловської області звернувся з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення Дмитровського районного суду Орловської області Російської Федерації від 20 лютого 2016 року в частині спонукання ОСОБА_1 здійснити продаж на торгах (конкурсах, аукціонах) земельної частки в складі земельної ділянки.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана ВРУ, є частиною національного законодавства України.

Предметом цього судового провадження є не перевірка правильності (законності) арбітражних рішень, а перевірка наявності процесуальних підстав для надання чи відмови у наданні дозволу на їх примусове виконання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» ці договори застосовуються в Україні в порядку, передбаченому для норм такого законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, які передбачені у відповідному акті законодавства України, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується, зокрема, до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; підсудність судам України справ з іноземним елементом; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано. На підставі ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться, захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, зокрема, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 396 ЦПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у випадку, якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України.

ОСОБА_1 тричі надсилались судові повістки за адресою її реєстрації, однак, до суду повернулись конверти з відмітками поштового відділення «за вказаною адресою не проживає». Тому, суд вважає, що ОСОБА_1 не була повідомлена належним чином про розгляд клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення Дмитровського районного суду Орловської області Російської Федерації від 20 лютого 2016 року, тому, відповідно, була позбавлена можливості надати свої заперечення проти вищевказаного клопотання в порядку ч. 1 ст. 395 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає що клопотання Департаменту державного майна та земельних відносин Орловської області не підлягає задоволенню. Водночас, суд розяснює, що заявник не позбавлений права на повторне звернення до суду з дійсним клопотанням в порядку ст. 395 ЦПК України.

Керуючись ст. 9 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. ст. 2, 38, 40, 42 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 390-395 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Департаменту державного майна та земельних відносин Орловської області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного рішення Дмитровського районного суду Орловської області Російської Федерації від 20 лютого 2016 року в частині спонукання ОСОБА_1 здійснити продаж на торгах (конкурсах, аукціонах) земельної частки в складі земельної ділянки, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.Б.Свячена