Справа № 226/492/17
Провадження № 2/226/254/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12.05.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

при секретарі Пікало К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності.

В обґрунтування вимог зазначає, що 19.04.2001 року він придбав у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу будинок загальною площею 35,6 кв.м, в тому числі жилою площею 22,6 кв.м, розташований за адресою: м. Димитров (нині м. Мирноград) Донецької області, пров. Піонерський (нині пров. Демократичний), буд. 65. Будинок належав продавцям на підставі договору міни, посвідченого 30.05.1997 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №28 та зареєстрованого в БТІ м. Димитрова 16.07.1997 у реєстровій книзі №5 за реєстровим №1221, стор. 75. Договір купівлі-продажу за № 816 був оформлений та зареєстрований Регіональною торговою біржею «Юго-Восток» у м. Димитрові Донецької області 19.04.2001. Він вважав, що договір є дійсним і не потребує нотаріального посвідчення, однак нещодавно дізнався, що це не так, оскільки такий договір не є правовстановлюючим документом та, відповідно, він не може розпорядитись своїм майном, в той час з моменту придбання будинку він по цей день користується ним. Відповідачі не погоджуються повторно укладати договір купівлі-продажу. Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений між ним та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 дійсним та визнати за ним право власності на придбаний за цим договором будинок.

Позивач ОСОБА_1 до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням про наполягання на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 до суду також не прибули. Від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі. В своїх заявах відповідачі вказують, що підтверджують факт укладення ними з позивачем біржової угоди, не заперечують його права власності на будинок, але не бажають повторно укладати договір купівлі-продажу та нести повязані з цім матеріальні витрати, також не бажають витрачати на це свій час.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 продали, а позивач ОСОБА_1 придбав жилий будинок загальною площею 35,6 кв.м, в тому числі жилою 22,6 кв.м, розташований за адресою: м. Димитров Донецької області, провулок Піонерський, буд. 65. Продаж був вчинений за дві тисячі гривень.

Вказаний договір був оформлений і зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 19.04.2001 за реєстраційним № 816, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на жилий будинок (а.с. 7, 9-14).

20.04.2001 право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 у Димитровському бюро технічної інвентаризації та вписане у реєстрову книгу № 5 за реєстровим № 1221 стор. 269, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення (а.с. 8).

З договору купівлі-продажу вбачається, що до його підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с. 7).

Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями статті 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Однак, разом з тим, згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу » № 1957 XII від 10.12.1991 в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Враховуючи зазначене, те, що договір купівлі-продажу вищевказаного житла не був нотаріально посвідчений через реєстрацію його на товарній біржі, що є порушенням зазначеної норми закону, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст. 153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки продавці добровільно не бажають переукласти договір купівлі-продажу, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 47, 71, 153, 203, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року, керуючись ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу жилого будинку загальною площею 35,6 кв.м, в тому числі жилою 22,6 кв.м, розташованого за адресою: м. Димитров (нині м. Мирноград) Донецької області, провулок Демократичний (нині провулок Піонерський), будинок № 65, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстрований регіональною товарною біржею «Юго-Восток» в місті Димитрові Донецької області 19.04.2001 за реєстраційним номером 816, дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на жилий будинок загальною площею 35,6 кв.м, в тому числі жилою 22,6 кв.м, розташований за адресою: м. Димитров (нині м. Мирноград) Донецької області, провулок Демократичний (нині провулок Піонерський), будинок № 65.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через даний суд у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова