ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 у якому просила зобов'язати повернути їй невиплачений залишок строкового валютного депозиту «Пенсійний» за договором від 07 липня 2014 року № 328823/55001/370-14 у розмірі 4 465 доларів 27 центів США, а також стягнути 3 % річних та відсотки за весь період прострочення у загальному розмірі 543 доларів 10 центів США та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 30 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір валютного вкладу № 328823/12963/370-13 на суму 500 доларів США. 06 січня 2015 року банк повернув їй нараховані на вклад відсотки та невелику частину депозиту, проте залишок коштів у розмірі 487 доларів 30 центів США їй не повернули. Також, 07 лютого 2014 року між нею та банком було укладено договір банківського вкладу № 328823/3676/370-14 на суму 48 729 грн 26 коп. терміном до 12 лютого 2015 року. Після закінчення строку дії договору вони з банком дійшли згоди про сплату їй відсотків та 10 000 грн, а на залишок вкладу в розмірі 38 729 грн 26 коп. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 328823/126028/07-15 «Блискуча сімка». Після закінчення строку вказаного договору кошти за ним їй також не було повернуто. Крім того, із коштів у розмірі 10 000 грн, про які вони домовилися із банком, їй було повернуто лише 4 000 грн. Також, 07 липня 2014 року між нею і банком було укладено договір банківського вкладу № 328823/55001/370-14 на суму 9 293 доларів 23 центів США терміном до 12 липня 2015 року. Після закінчення строку дії договору кошти їй повернуто також не було. 06 січня 2015 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу № 328823/114048/370-15 на суму 34 731 грн 32 коп. терміном до 11 січня 2016 року, кошти за яким їй також не повернуто. Згідно з вимогами ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» їй через банк «Південний» було виплачено 200 000 грн. Таким чином, позивач зазначала, що на теперішній час залишок заборгованості банку перед нею за договором від 07 липня 2014 року № 328823/55001/370-14 становить 4 465 доларів 27 центів США. Період прострочення банком виплати заборгованості з 12 липня 2015 року до 01 травня 2016 року становить 294 дні, отже відсотки за несплаченим залишком депозиту за прострочений період складають 435 доларів 20 центів США, 3 % річних - 107 доларів 90 центів США, а всього за вказаним депозитним договором до сплати належить 5 008 доларів 37 центів США. Крім того, позивач зазначала що такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у 10 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року залишено без руху у зв'язку із несплатою заявником судового збору за подання апеляційної скарги та надано строк для усунення недоліку.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року, суддя апеляційного суду виходив із того, що заявник повинна сплатити судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду, оскільки на підставі Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була викладена в іншій редакції, відповідно до якої виключено положення про звільнення від сплати судового збору споживачів (за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав).

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Апеляційна скарга за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Як роз'яснено, у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати», оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір»не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними із порушенням їх прав.

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, апеляційний суд вищевказаних положень закону та роз'яснень не врахував, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 пред'явлений позов про захист її прав як споживача послуг, а у справах у яких позивачі звільнені від сплати судового збору, звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку із нововиявленими обставинами та Верховним Судом України, тому дійшов передчасного висновку про залишення апеляційної скарги без руху з підстав несплати судового збору, чим позбавив заявника права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик