Справа № 750/1678/17
Провадження № 2-о/750/47/17
У Х В А Л А

16 лютого 2017 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкулова І.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить встановити факт належності прав власності і цей факт підтверджуючих документів на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у стан на термін часу 06.11.1966-14.08.1967; кількості зареєстрованих за вказаною адресою мешкання громадян СРСР/УРСР, наявності родинних відносин між цими фізичними особами.

Дана заява повинна бути залишена без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 256-258 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 3 ст. 235 ЦПК України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЦПК України, у справах окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники.

Заявником у заяві не вказано повного ім'я та по батькові заявника, як це передбачено п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України та не зазначено заінтересованих осіб, за участі яких відповідно до ч. 4 ст. 235 ЦПК України суд розглядає справи окремого провадження.

Також, зміст вимог заяви заявником викладений нечітко і не зрозуміло, а саме: не зрозуміло факт належності кому саме прав власності та підтверджуючих документів на нерухоме майно просить встановити заявник, яку кількість зареєстрованих осіб та родинні відносини між ким саме просить встановити заявник.

А тому, заявнику необхідно уточнити зміст вимог заяви.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

1)згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

2)чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

3)заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

4)встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено:

1)який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2)причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3)докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України, до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Заявником у заяві не зазначено з якою метою йому необхідно встановити дані факти та причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт та якими доказами цей факт підтверджується.

Крім того, заявником до заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

Частина 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п/п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яку подано фізичною особою справляється судовий збір, ставка якого складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (320 грн.).

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір в сумі 320 грн. чи зазначити докази про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 256-258, 121 ЦПК України,

у х в а л и л а :

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Запропонувати заявнику в 3 денний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані недоліки.

Роз'яснити заявнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у зазначений в ній строк, заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

У разі подання уточненої заяви чи додаткових документів у зв'язку із виконанням ухвали судді, надати їх у кількості відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 ЦПК України.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.П. Рахманкулова