СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/50/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суду міста Києвау складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.,

за участі секретаря - Самчик І.М.,

боржниці - ОСОБА_2,

розглянувши скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Лисенка Володимира Олександровича на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Лисенко В.О. звернувся до суду зі скаргою на постану державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві. Скаржник просить визнати рішення державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А.В. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 51734745 від 24.10.2016 року - неправомірними, скасувати постанову державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 51734745 від 24.10.2016 року та зобов'язати державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А.В. поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/759/5481/15 від 25.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» заборгованість в сумі 20 789 грн. 40 коп. В скарзі представник скаржника зазначає, що 24.10.2016 року державним виконавцем Ткачовим А.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Державний виконавець керувався п.5 ч.І ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», майно на яке згідно закону можливо звернути стягнення у боржника відсутнє. ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не погоджується із зазначеною постановою, оскільки вона є неправомірною чим грубо порушує норми п.1 ст. 31, та ст.ст. 19, 58, 124 Конституції України та має бути скасованою судом, оскільки, як зазначає представник, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів, у зв'язку з чим звернувся до суду з даною скаргою (а.с. 56-59).

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду було подано клопотання про розгляд справи без участі представника, тому суд вважає за можливе розглядати дану скаргу без його участі (а.с. 76).

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином.

Боржниця в судовому засіданні повідомила про те, що їй нічого не відомо про рішення суду, так само, як і про виконавче провадження. Зазначила, що жодних викликів до неї не надходило, повідомила, що готова до співпраці з банком, при цьому, вказала, що заборгованість виникла через хворобу її чоловіка, до цього, вона справно сплачувала кошти..

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, предметом судового розгляду згідно Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» є рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 387 ЦПК України, за результатами скарги учасника виконавчого провадження, поданої в порядку ст. 383 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» стягнуто заборгованість в сумі 20 789, 40 грн. (а.с. 45). На виконання даного рішення було видано та направлено через поштове відділення, на адресу позивача, виконавчий лист (а.с. 53, 54).

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А. В. від 24.10.2016 р., виконавчий лист №2/759/5481/15 від 25.03.2016 р. повернутий стягувачеві, у зв'язку із тим, що майно на яке згідно закону можливо звернути стягнення у боржника відсутнє (а.с. 63).

Копію постанову про повернення виконавчого документа скаржник отримав 11.11.2016 року (а.с. 66).

Згідно з ч.1 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А відповідно до частини 2 цієї статті, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В частині 4 цієї ж норми Закону передбачено, що про повернення стягувачеві виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак, під час розгляду скарги державним виконавцем не були надані суду докази виконання вимог вищевказаних норм та з'ясування місця проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Також, в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві відсутнє посилання на докази про те, що державним виконавцем були вжиті заходи для розшукання боржника, тощо.

Вказані обставини свідчать про неналежне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

На підставі викладеного, скарга підлягає задоволенню в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Водночас, вимоги скаржника в частині, щодо зобов'язання державного виконавця поновити виконавче провадження - не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Таким чином, оскільки законом передбачено, наслідки коли постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, то зобов'язувати державного виконавця поновити виконавче провадження не має підстав, а тому вимоги скаржника в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 18, 19, 49, 51, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 14, 209-210, 223, 293, 294, 383, 387 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Лисенка Володимира Олександровича на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві - задовольнити частково.

Визнати рішення державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А.В. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 51734745 від 24.10.2016 року - неправомірними.

Постанову державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ткачова А.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.10.2016 р., винесену в межах виконавчого провадження № 51734745 по виконанню виконавчого листа №2/759/5481/15 від 25.03.2016 р. Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість в сумі 20789 грн. 40 коп. - скасувати.

У задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Войтенко