Справа № 750/558/17
Провадження № 2/750/569/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

18 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача 3775 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтував позивач свій позов тим, що 24 листопада 2015 року в вечірній час, при заносі майна, яке знаходилося біля підїзду, у звязку з переїздом на нове місце проживання, неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходячись у дворі будинку № 12 по проспекту Миру в м. Чернігові, таємно викрав його мобільний телефон «Samsung» модель GT-S5660DSJSEK. 11 липня 2016 року старшим слідчим ЧВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_8 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Зазначеними діями неповнолітнього ОСОБА_7 позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди, яку він просить стягнути з батьків неповнолітньої дитини, як це передбачено ч.1 ст. 1178 ЦК України.

Згідно заяви від 29.03.2017 року (а.с.134) позивач зазначені позовні вимоги предявив також і до ОСОБА_4, яка являється матірю малолітнього ОСОБА_7, у звязку з чим її залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити позивачу у його задоволенні, посилаючись на те, що звинувачення їх малолітнього сина у крадіжці телефону позивача є безпідставним і ніякими належними доказами не підтверджується. Крім того, позивачем не надано суду розрахунковий документ, що засвідчує факт придбання ним мобільного телефону Samsung GT-S5660DSJSEK, а гарантійний талон, на підставі якого визначалася вартість телефону, не може свідчити про належність телефону позивачу. Також відповідачі зазначили, що згідно даних листа слідчого відділу ЧВП ГУНП в Чернігівській області № П-206аз/124/48/5/2017 від 13.03.2017 року у період з листопада 2015 року по лютий 2017 року ОСОБА_1 звертався на лінію «102» зі скаргами на дії (бездіяльність) ОСОБА_3 16 разів. Згідно висновків, складених за результатами перевірки даних повідомлень, будь-яких порушень в діях (бездіяльності) ОСОБА_3 не виявлено. До того ж, згідно даних висновку про результати перевірки по повідомленню ОСОБА_1 від 27.01.2016 року в ході опитування сусідів під'їзду № 1 будинку 12 по проспекту Миру в м. Чернігові ОСОБА_3 та його сім'я характеризуються як добрі, порядні та ввічливі люди, які не зловживають спиртними напоями, порушень громадського порядку не вчиняють, не помічені з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя, не порушують тишу та взагалі ніхто нічого поганого про них сказати не може. На думку відповідачів, дана позовна заява є черговою провокацією з боку ОСОБА_1 в бік ОСОБА_3

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, представників відповідача, допитавши в якості свідків ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 0009448, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2015 року позивач звернувся до Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з письмовою заявою про те, що 24 листопада 2015 року наглядно знайомий хлопець таємно викрав його мобільний телефон марки «Samsung».

Постановою старшого слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_8 від 11 липня 2016 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009448 від 29 листопада 2015 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (а/с 9-10).

При цьому, постанову мотивовано тим, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме відсутній субєкт, оскільки ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг чотирнадцятирічного віку.

З постанови про закриття кримінального провадження від 11 липня 2016 року вбачається, що 24 листопада 2015 року у ОСОБА_1 було викрадено мобільний телефон «Samsung» модель GT-S5660DSJSEK.

Згідно висновку експерта № 1401/16-24 від 23 березня 2016 року за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість мобільного телефону «Samsung» модель GT-S5660DSJSEK станом на 24 листопада 2015 року складає 3775 грн. (а/с 26-27).

Позивач у судовому засіданні пояснив, що неправомірними діями неповнолітнього ОСОБА_7 йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Моральна шкода полягає у душевних переживаннях, у затраті власного часу на написання звернень до поліції, що змінило його нормальне життя. Крім того, позивач зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи і будь-які психологічні переживання йому протипоказані за станом здоровя, що поглиблює його страждання. Також, позивач вказав, що наслідки даної події часто тягли за собою необхідність залучення додаткових душевних та матеріальних ресурсів у вигляді нераціонального витрачання його життєвого часу, адже він був змушений звертатися до поліції за захистом своїх прав, ходити на допити, звертатися з відповідними клопотаннями до слідчого для прийняття відповідного рішення, а потім і до суду, а тому він і досі отримує психо-емоційні навантаження.

Представник відповідача у запереченні на позов від 29.03.2017 року (а.с.77-80) зазначила про значну кількість справ, порушених за заявами позивача, в тому числі і щодо відповідача ОСОБА_12 та інших осіб і вказала, що позивач цілеспрямовано витрачає свій життєвий час на постійне написання зі свого боку заяв до правоохоронних органів і позовних заяв до судів та має достатній психо-емоційний запас енергії для цього, тому його твердження про надмірні психо-емоційні навантаження є на думку відповідачів неправдивими.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 пояснив наступне: 24.11.2015 року у вечірній час він перевозив речі з помешкання по проспекту Миру,45 до АДРЕСА_1 разом з матір'ю ОСОБА_13, сестрою ОСОБА_14 та дружиною ОСОБА_10 на найманому автомобілі. По прибутті вони спільно вивантажили свої речі з автомобіля біля під'їзду №1 будинку 12 по проспекту Миру. ОСОБА_1, ОСОБА_14 та ОСОБА_10 заносили речі з вулиці до квартири, а ОСОБА_9 постійно перебувала біля речей на дворі. Як стверджує свідок, коли він з ОСОБА_14 та ОСОБА_10 в черговий раз спустились на вулицю за речами, він побачив свою сусідку з квартири 14, що по проспекту Миру, 12, яка йшла зі своїми дітьми. Одним з дітей був хлопчик на вигляд 5 років, який підбіг до миски з їх дрібними побутовими речами та почав перебирати їх. Всі присутні почали робити зауваження хлопчику, що не гарно без дозволу власників чіпати їх речі, але останній на зауваження не реагував. Мати хлопчика, яка підійшла до під'їзду, нічого не сказала, а просто за одяг взяла дитину та потягла за собою від їх речей. Позивач стверджує, що коли мати відтягнула свого сина від їх речей, він бачив у нього в руках коробку з мобільним телефоном марки «Samsung GT-S5660DSJSEK». Як стверджує ОСОБА_1, він сказав матері, щоб дитина поклала на місце коробку з мобільним телефоном, остання кивнула йому головою в знак згоди. ОСОБА_1 повірив жінці, взяв чергову партію речей і поніс до квартири, оскільки вважав, що жінка проконтролює свою дитину, яка покладе коробку з мобільним телефоном назад в миску. ОСОБА_1 з родичами хотіли швидше занести речі до квартири, тому не звертали уваги на дитину. Коли речі були занесені до квартири ОСОБА_1 почав їх розкладати та вирішив перевірити наявність мобільного телефону, який брав сусідський хлопчик і виявив його відсутність. Позивач стверджує, що він одразу звернувся до поліції із заявою про крадіжку мобільного телефону.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, яка є дружиною позивача, підтвердила показання ОСОБА_1 та повідомила, що бачила, як сусідський хлопчик брав мобільний телефон марки «Samsung» та клав його до кишені власних штанів. Після зауваження, яке вони з родичами зробили хлопчику, ОСОБА_10 вважала, що дитина покладе телефон до миски, але не бачила цього, так як з чоловіком та ОСОБА_14 пішли до квартири з черговою партією речей, а ОСОБА_9 перебирала пакунки і ніхто не бачив чи поклав хлопчик телефон на місце.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, яка є матірю позивача також підтвердила показання ОСОБА_1 та повідомила, що бачила, як сусідський хлопчик брав мобільний телефон марки «Samsung» до своїх рук. Після зауваження, яке вона з сином зробили хлопчику, ОСОБА_9 вважала, що дитина покладе телефон до миски, але не бачила цього.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка старший слідчий ЧВП ГУНП в Чернігівській області Акулін М.С. суду пояснив, що виніс постанову про закриття кримінального провадження, в якій відображені покази потерпілого та свідків, і оскільки ОСОБА_1 вказав особу, що вчинила злочин і ця особа не досягла віку кримінальної відповідальності, а тому ним було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 повідомила, що проживає з чоловіком та двома дітьми в одному з позивачем будинку, квартира розташована поверхом вище. Наприкінці осені 2015 року вона разом з сином та іншою малолітньою дитиною поверталась за місцем мешкання та бачила як сусіди носили речі. Її син до речей не підходив і їх не торкався. Жінка, яка сиділа біля речей, попереджала, щоб син не торкав речі. Свідок зазначила, що до дверей підїзду на проході стояли речі, був вузький прохід, а тому, напевно, жінка попередила дитину, щоб не торкав речей. Син додому телефону не приносив і у кишеню покласти телефон не зміг би, бо кишені у штанях шестирічної дитини маленькі. Також свідок зазначила, що лише у березні 2016 року до неї прийшов дільничний інспектор та повідомив про відкрите кримінальне провадження щодо її сина. ОСОБА_4 стверджує, що її син жодних речей біля під'їзду, належних позивачу, не брав і додому не приносив.

Відповідач у справі ОСОБА_3, який є батьком малолітнього ОСОБА_7 пояснив, що позивач систематично скаржиться на нього до органів поліції, проводилися перевірки за його заявами і порушень в його діях не було встановлено. На думку відповідача, даний позов заявлений позивачем через наявність неприязних відносин з його боку, адже відсутні докази на підтвердження того, чи був взагалі телефон у позивача, не надано ні чеку про його придбання, ні упаковки, а тому висунуті на адресу його малолітнього сина звинувачення у вчиненні злочину є безпідставними.

У матеріалах кримінального провадження є лист начальника сектору ЧВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_15 від 13.09.2016 року, адресований слідчому, з приводу вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обовязків щодо виховання дітей» після винесення 11.07.2016 року постанови про закриття кримінального провадження.

В даному листі зазначено, що інспектором ЧВП ГУНП в Чернігівській області Кобзарем О.M. прийнято рішення про відсутність в діях ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 складу адміністративного правопорушеня, передбаченого ст. 184 КУпАП, про що повідомлено слідчого СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області Акуліна М.С. Дане рішення прийнято на підставі відсутності доказів про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що показаннями ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_14 та ОСОБА_10 не підтверджено того факту, що ОСОБА_7 таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung», а лише має місце припущення даного факту.

При цьому, суд критично оцінює їх покази, оскільки вони всі є близькими родичами чи членами сімї, а тому можуть бути зацікавлені у результатах вирішення даної справи.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 заперечила факт викрадення мобільного телефону її сином.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що мати та батько малолітньої дитини були вперше допитані по цій справі лише 22 та 24 березня 2016 року і з їх показів вбачається, що стосовно крадіжки мобільного телефона у гр. ОСОБА_1 вони дізналися від працівників поліції.

Допитана у справі в якості свідка ОСОБА_16, яка є сусідкою сторін, живе у тому ж підїзді, пояснила, що бачила, як сусіди перевозили речі. В цей час свідок розмовляла з бувшою мешканкою цього будинку. Свідок бачила, як люди заносили речі, біля речей стояла лише мама позивача, позивача свідок не бачила взагалі. Свідок бачила, як йшла сусідка ОСОБА_4 з дітьми, хлопчик біг попереду матері метрів за три. Свідок не чула, щоб хтось комусь робив зауваження, мати з дітьми зайшла у підїзд і жодних конфліктів не було. Оскільки речі позивача стояли біля підїзду, то мати з дітьми йшла повз цих речей, оскільки іншого шляху потрапити до підїзду не було.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки під час проведення досудового розслідування інших доказів, ніж показання потерпілого і свідків, які є близькими родичами чи членами сімї потерпілого, і які б вказували на причетність малолітнього ОСОБА_7 до таємного викрадення мобільного телефону марки «Samsung», який належить ОСОБА_1, здобуто не було, доказів на підтвердження заподіяння шкоди діями малолітнього не надано позивачем і в судовому засіданні, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, що заявлені до батьків малолітнього у порядку відшкодування шкоди згідно статті 1178 ЦК України.

У звязку з відмовою позивачу у задоволенні позову, відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, належить вирішити питання про відшкодування відповідачу понесених у справі та документально підтверджених судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 16.02.2017 року, акту здачі-прийняття наданих послуг по договору від 21.02.2017 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 01 від 21.02.2017 року ОСОБА_3 сплатив 4000 грн. адвокату ОСОБА_5 (а.с.57-59)

До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення юридичної практики з даної категорії справ, складання заперечення, участь у судових засіданнях (а.с.58)

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрати на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_5 при складанні заперечення на позов, ознайомленні з матеріалами справи в суді (разом 1 година 15 хвилин) та участі у судовому засіданні 22 лютого 2017 року (1 година 15 хвилин) у розмірі 1600 грн., з розрахунку 40% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1600 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: