Справа № 415/6845/16-ц
Провадження № 2/415/298/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.02.17 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, із позовом до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позивач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в заяві про уточнення позовних вимог зазначив щодо розгляду справи за його відсутності.
Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте, також надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії трудової книжки б/н від 06.09.1977 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта Привільнянська», на підставі наказу № 353к від 15.07.2016 року був звільнений за ст. 38 КЗпП, за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію за віком. (а.с.3).
Згідно копії судового наказу від 11.11.2016 р. № 415/5985/16-ц, № 2-н/183/16, з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 24 310,17 грн. (а.с.4).
Відповідно до довідки від 24.10.2016 року № 24/1090, виданої ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденна заробітна плата складає 295,46 грн. (а.с. 5).
Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено повного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати.
Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.
Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі належні йому суми. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Згідно правової позиції Верховного Суду України наведеної у Постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6 144ц13, суд, проаналізувавши норми ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України прийшов до висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З наведеної правової позиції вбачається, що роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) за весь період невиплати, виключно у випадку існування перед працівником заборгованості по платежам, які належали йому при звільненні.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», передбачено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Так, представником відповідача під час судового розгляду справи не було надано до суду належного та допустимого доказу на підтвердження посилань щодо незгоди з позовними вимогами.
Разом з тим, до суду було надано довідку видану ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про розрахунок нарахувань та утримань ОСОБА_1 №24/253 від 23.02.2017 року, відповідно до якої:
за липень 2016 року - за 17 днів прострочення, сума нарахувань складає 3211,30 грн., сума утримань -626,20 грн., сума до видачі 2585,10 грн.;
за серпень 2016 року за 31 день прострочення, сума нарахувань складає 5855,90 грн., сума утримань 1141,90 грн., сума до видачі 4714,00 грн.;
за вересень 2016 року за 30 днів прострочення, сума нарахувань складає 5667,00 грн., сума утримань 1105,07 грн., сума до видачі 4561,93 грн.;
за жовтень 2016 року за 31 день прострочення, сума нарахувань складає 5855,90 грн., сума утримань 1141,90 грн., сума до видачі 4714,00 грн.;
за листопад 2016 року за 30 днів прострочення, сума нарахувань складає 5667,00 грн., сума утримань 1105,07 грн., сума до видачі 4561,93 грн.;
за грудень 2016 року за 31 день прострочення, сума нарахувань складає 5855,90 грн., сума утримань 1141,90 грн., сума до видачі 4714,00 грн.;
за січень 2017 року за 31 день прострочення, сума нарахувань складає 5855,90 грн., сума утримань 1141,90 грн., сума до видачі 4714,00 грн.;
за лютий 2017 року за 24 дні прострочення, сума нарахувань складає 4533,60 грн., сума утримань 884,05 грн., сума до видачі 3649,55 грн..
Суд зауважує, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
З урахуванням норм Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Проте, суд враховує, що в ході судового розгляду справи позивач уточнивши позовні вимоги, відповідно до наданого Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» розрахунку щодо кількості прострочених днів, сум нарахувань належних звільненому працівникові сум за час затримки розрахунку при звільненні, сум утримань з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті та кінцевої суми яка підлягає сплаті позивачу без утримання на податки та обов'язкові платежі, тим самим погодився з вказаним розрахунком суми яка підлягає виплаті йому як сума за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Отже, суд не проводить розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15 липня 2016 року по день прийняття рішення про справі, оскільки, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та з іншими вимогами, що випливають із трудових відносин.
Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640.00 грн.
Керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 88, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко