Провадження № 2/487/591/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 р. Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю прокурора Цвікілевич Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері

до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1,

про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014р. прокурор звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просить визнати незаконним та скасувати пункти 43,43.1 рішення ОСОБА_3 міської ради №36/61 від 04.09.2009, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 834кв.м за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві; визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ №140144 від 27.11.2009 з кадастровим номером :12:001:0012, виданий ОСОБА_4 та зареєстрований 29.10.2009 за №36 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; повернути територіальній громаді м.Миколаєва в особі ОСОБА_3 міської ради земельну ділянку площею 834кв.м по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві з кадастровим номером :12:001:0012 шляхом витребування її у ОСОБА_1

В обґрунтування вимог зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває у складі земель прибережної захисної смуги Бузького лиману, зеленої зони загального користування, перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення, тому не може передаватись у власність громадян. Незважаючи на це, рішеннями ОСОБА_3 міської ради №33/37 від 30.01.2009, №35/51 від 19.06.2009 ці землі відводилися для передачі в оренду для обслуговування придбаного майна ТОВ «Миколаївбудпроект»; при відсутності договору оренди з останнім, рішенням ОСОБА_3 міської ради №36/61 від 04.09.2009р. вказані землі відводилися для будівництва житлових будинків громадянам та передавалися їм у власність, зокрема відповідачу ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку площею 834кв.м по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві та видано державний акт серії ЯИ №140144 на право власності на землю. В подальшому щодо спірної земельної ділянки 13.04.2011р. було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та 12.10.2012р. - договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1

В судовому засіданні прокурор прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини, також на те, що даний позов прокурора направлений на захист інтересів держави в особі територіальної громади м.Миколаєва, предявлений в межах строку позовної давності, оскільки громада про порушення своїх прав та інтересів змогла дізнатися в результаті початку у 2013р. підготовчих будівельних робіт та масового знищення зелених насаджень у зеленій зоні на узбережжі Бузького лиману у Заводському районі м.Миколаєва, а проведеною на цій підставі прокурорською перевіркою були виявлені факти грубих порушень вимог закону: ст.17 Закону «Про основи містобудування», ст.48 Закону «Про охорону земель», ст.ст.4,87,88 Водного кодексу України, ст.ст.58-60,83 Земельного кодексу України.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволені відмовити, вважаючи їх безпідставними, а також заявленими із порушеннями строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник реєстраційної служби ММУЮ про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, до суду не з'явились.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням ОСОБА_3 міської ради від 30 січня 2009 року за №32/37 Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» було надано дозвіл для складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 67087кв.м з метою надання її в оренду строком на 10 років, для обслуговування придбаного майна по вул.Спортивна,25 у м.Миколаєві (т.2 а.с.192).

Пунктом 54 рішення ОСОБА_3 міської ради від 19 червня 2009 року за 35/51 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 22156кв.м, у тому числі 55кв.м. під капітальною забудовою, 99кв.м. під спорудами, 1766кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20236кв.м під зеленими насадженнями, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по вул.Спортивна,25 у м.Миколаєві. Цим же рішенням визначено цільове призначення земельної ділянки, встановлено обмеження у її використанні і передано в оренду строком на 10 років ТОВ «Миколаївбудпроект» (т.1 а.с.8).

Рішенням ОСОБА_3 міської ради №36/61 від 4 вересня 2009р. (п.п.43,43.1. рішення) затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 834кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві. На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140144(т.1 а.с.9-11).

В подальшому, відносно спірної земельної ділянки укладалися договори купівлі-продажу: 13.04.2011р. ОСОБА_4 продала земельну ділянку ОСОБА_5, який 12.10.2012р. продав спірну ділянку землі ОСОБА_1 (т.2 а.с.23-30).

Встановлені обставини слід оцінювати, виходячи з наступних норм матеріального права.

В силу ст.ст.13,14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону і гарантується державо.

Відповідно до ст.ст.78-83,116,118,125,126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Земельна ділянка як об'єкт права власності являє собою частину земної поверхні установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Громадяни є суб'єктами права власності на землі приватної власності.

Територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише с підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності,

До земель комунальної власності відносяться землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, зазначивши в ній бажані розміри та мету її використання.

Відповідна державна адміністрація або рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Після розробки проекту і узгодження його з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, він подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, яка і приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянина.

За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України.

Обмеженням цьому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян.

Зокрема, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених Земельним кодексом.

За ст.ст.58,60,61 ЗК України та ст.ст.87,88,91 Водного кодексу України, «Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», затверджених постановою КМУ від 08.05.1996р. №486 до земель водного фонду належать землі, зайняті річками й прибережними захисними смугами вздовж них.

Для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Вздовж річок з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема для великих річок - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Розмір та межі прибережної захисної смуги в межах населених пунктів встановлюються - з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Громадянам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Додержуючись зазначених норм, ОСОБА_3 міська рада могла передати у власність громадян земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку лише за умови, що наділена земельна ділянка має саме таке цільове призначення; на день виділення вона є вільною; надана за відповідною процедурою і щодо неї чинним законодавством чи рішенням компетентних органів, постановлених у межах їх повноважень, не встановлено обмежень, щодо можливості її використання для зазначених цілей. При цьому, орган місцевого самоврядування не може постановляти рішення щодо правової долі ділянки усупереч положенням чинного земельного, водного або іншого законодавств. Якщо таке рішення все ж таки постановлено, то воно є незаконним і на ньому не може базуватися право особи на земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації, що міститься у довідці Управління містобудування та архітектури ОСОБА_3 міської ради від 04.09.2014 року № 17.4374/2 (т.1 а.с.12), акті державного інспектора з ОНПС Держекоінспекції у Миколаївській області (т.1 а.с.13), висновку управління Держкомзему у м. Миколаєві від 18.08.09 № 3241 (т.1 а.с.106-115) слідує, що виділена ОСОБА_4 земельна ділянка по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві, знаходиться у межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги за класифікатором великої річки Південий Буг, яка становить 100м від урізу води.

Отже, названа ділянка відноситься до території зелених насаджень загального користування і входить до земельної ділянки площею 14424кв.м, яка входить до земель прибережної захисної смуги і знаходиться на відстані 9м від узрізу води Бузького лиману.

У зв'язку з таким, спірна земельна ділянка не могла бути виділена ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, оскільки за виписаними вище нормами у прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється будівництво таких споруд.

При виділенні ОСОБА_4 спірної земельної ділянки ОСОБА_3 міська рада виписаних вище вимог не дотрималася, у зв'язку з чим її рішення є незаконним і підлягає скасуванню з відповідними похідними від цього правовими наслідками щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140144 від 27.11.2009року (т.1 а.с.11).

Відповідно до положень ст.ст.21,152 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам, є способам захисту порушених земельних прав.

Таким чином, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування пунктів 43, 43.1. рішення ОСОБА_3 міськради №36/61 від 4 вересня 2009 року підлягають задоволенню шляхом визнання їх недійсними.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

За правилами ст.152 ЗК України недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Такий правовий висновок Верховного суду України викладено у постанові від 19 червня 2013 року (справа № 6-57цс13).

Отже, задоволенню підлягають і позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії ЯИ №140144 від 27.11.2009 з кадастровим номером :12:001:0012, виданий ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.ст.330,387,388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна і набула його з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужено попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Якщо майно, за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), то власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі.

ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку, що розташована у законодавчо визначеній прибережній захисній смузі (пляжній зоні) та на території зелених насаджень загального користування, для житлового будівництва, яка у передбачений законом спосіб не могла набути жодна фізична та юридична особа, внаслідок протизаконних рішень ОСОБА_3 міськради, тобто у спосіб, який лише за формальними ознаками мав вигляд законного.

ОСОБА_5, а від нього ОСОБА_1 набув спірну земельну ділянку за відплатним договором, укладеним з особою, яка, в свою чергу, набувши право власності протизаконно, не набула і законне право її відчужувати.

Крім того, територіальна громада м.Миколаєва, як власник земель комунальної власності, позбулася спірної ділянки внаслідок незаконного розпорядження нею міською радою, в порушення вимог ст.ст.58,60,62 ЗК та ст.ст.87,91 ВК України, не у спосіб, передбачений законом, а тому воно не може оцінюватись як вираження волі територіальної громади на відчуження землі.

Виходячи з того, що майно вибуло з володіння власника (територіальної громади) не з його волі, спірна земельна ділянка може бути витребувана з володіння відповідача ОСОБА_1

Право власника на витребування (одержання від будь-кого) належного йому майна кореспондується з обовязком незаконного володільця повернути майно власнику. Зобов'язання відповідача повернути майно дійсному власнику є шляхом реалізації права на витребування.

Отже, вимога прокурора повернути ділянку територіальній громаді шляхом її витребування у ОСОБА_1 підлягає задоволенню у відповідності до ст.ст.16,388 ЦК України, а саме шляхом витребування ділянки з зобовязанням ОСОБА_1 повернути її у комунальну власність.

Виходячи зі ст.45 ЦПК України прокурор мав право звертатися до суду з позовом як позивач, оскільки ОСОБА_3 міська рада порушила законодавство щодо обмеження передачі у власність земель прибережної захисної смуги, а тому не могла бути зазначена позивачем по справі.

Прокурор обґрунтував таке звернення порушенням прав народу України на землю, який був обмежений у користуванні благами, які надані йому Конституцією України.

Приймаючи до уваги, що орган місцевого самоврядування, який здійснює від імені територіальної громади міста права власника землі, порушив делеговані йому права, то є цілком виправданим звернення з таким позовом прокурора, оскільки іншим шляхом поновлення прав на землю є неможливим.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.256,257,261,267 ЦК України позовна давність, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду, установлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила. Позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення до суду прокурора.

Оскільки прокурор звернувся до суду на захист порушених інтересів як громади, так і державних (суспільних, публічних) інтересів при відсутності іншого органу, який за законом уповноважений на захист цих прав, та набув процесуальні права позивача, то визначенню підлягає факт, коли прокурор довідався або міг довідатись про порушення прав громади та держави.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 16 листопада 2016 року (справа №6-2469цс16), у постанові від 22 лютого 2017 року (справа №6-17цс17), прокурор, як позивач, має довести не тільки факт, через який він не знав про правопорушення, а й факт того, що він не міг дізнатись про це вчасно.

Згідно положень ст.19 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на той час, прокурор проводить перевірку виконання законів лише за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності та за наявності приводів. Втручання у господарську діяльність інших субєктів здійснюється лише у разі, якщо така діяльність суперечить чинному законодавству.

Проте у період 2009-2011 років заяв та повідомлень про порушення законності рішенням міськради до органів прокуратури не надходило.

Будівництво на спірній ділянці почало здійснюватись з 2012 року.

Підставою для здійснення прокурорської перевірки стало повідомлення у засобах масової інформації про огородження території на березі лиману металевим парканом та масову порубку зелених насаджень під будівництво котеджів у лютому 2013 року.

Перевірка у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів за повідомленнями у засобах масової інформації проведена на підставі постанови від 11 березня 2013 року, за фактом виявлених порушень зареєстроване кримінальне провадження №70000005.

Отже, про дійсне порушення інтересів громади та державних інтересів рішенням ОСОБА_3 міськради прокурор міг довідатись лише при проведенні у встановленому законом порядку перевірки у березні 2013 року.

Доводи відповідачів щодо обізнаності прокурора про незаконне рішення з часу його прийняття через присутність представника прокуратури на засіданні ОСОБА_3 міськради 4 вересня 2009 року є непереконливими і судом відкидаються.

Зміст оскаржуваного рішення не містить інформації, яка би свідчила про порушення вимог закону при його прийнятті. Зокрема, не містить відомостей про розташування ділянки в межах прибережної захисної смуги (пляжної зони) Бузького лиману та рекреаційній (зеленій) зоні загального значення. Не містить таких відомостей (привязки на місцевості) і виданий на підставі рішення державний акт ОСОБА_4

Отже, на засіданні ради 4 вересня 2009 року прокурор не міг зі змісту рішення довідатись про його незаконність та порушення державних інтересів і інтересів громади. Дану обставину підтвердила свідок ОСОБА_7, яка, будучи помічником прокурора міста, була присутня 04.09.2009р. на сесії міської ради.

Дізнатися про незаконність передачі землі у приватну власність прокурор міг лише внаслідок витребування та ретельного дослідження всієї землевпорядної документації, перевірки дійсного розташування земельної ділянки на місцевості з залученням спеціалістів землевпорядних організацій, отримання від них додаткових відомостей тощо.

Таким чином, звернувшись з позовом у жовтні 2014 року, прокурор не пропустив позовну давність, встановлену ст.257 ЦК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_3 міської ради як відповідача, винного у порушені закону, є розумним та справедливим стягнути судові витрати на користь Державної казначейської служби, яка виступала платником судового збору за платіжним доручення № 29 від 18 січня 2016 р. (т.2 а.с.144) у розмірі 2433,10грн.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов прокурора задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати пункти 43,43.1. рішення ОСОБА_3 міської ради №36/61 від 04.09.2009р., якими затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 834кв.м за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ №140144 від 27.11.2009р. з кадастровим номером :12:001:0012, виданий ОСОБА_4 та зареєстрований 29.10.2009р. за №36 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 834кв.м з кадастровим номером :12:001:0012 по пров.Авіаційному,6 у м.Миколаєві та зобов'язати його повернути земельну ділянку у комунальну власність територіальній громаді м.Миколаєва в особі ОСОБА_3 міської ради.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради на користь Державної казначейської служби України 2433,10грн судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова