Справа № 338/1114/16-ц
Провадження № 22-ц/779/338/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д.,Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "ПриватБанк" Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Богородчанського районного суду від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ "КБ "Приватбанк") звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 01 червня 2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання заяви, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належно не виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 30 червня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 18617,91 грн. з яких: 4899,87 грн. - заборгованість за кредитом; 12355,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; штрафи: 500 грн. - фіксована частина; 862,76 грн. - процентна складова, - позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Рішення Богородчанського районного суду від 27 грудня 2016 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представника ПАТ «ПриватБанк» Сокуренко Н. В. ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що строк дії картки закінчується у квітні 2015 року, тому позовну давність щодо стягнення кредиту в повному обсязі не пропущено.

У судовому ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 останній платіж по кредиту зроблено 12 грудня 2012 року. Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 11.10.2016 року, пропустивши таким чином встановлений статтею 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності. Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові .

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що 01 червня 2011 року ОСОБА_2 з метою отримання кредитних послуг підписав з банком заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

За умовами зазначеного кредитного договору сплата основної суми кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно.

За змістом довідки-розрахунку поданої банком станом на 30 червня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 18617,91 грн. з яких: 4899,87 грн. - заборгованість за кредитом; 12355,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; штрафи: 500 грн. - фіксована частина; 862,76 грн. - процентна складова.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У заяві, на підставі якої останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 3 % суми заборгованості.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Установлено, що останній платіж по кредиту ОСОБА_2 сплатив 12 грудня 2012 року, а банк звернувся до суду з позовом у жовтні 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Даного факту позивач не заперечує і підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку, про те, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, проте, позивач, кредитодавець, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявив відповідач (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, від 24 вересня 2014 року № 6-103 цс 14, від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14, від 18 березня 2015 року № 6-25 цс 15, від 30 вересня 2015 року № 6-154 цс 15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції також послався на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При цьому не звернув уваги, що у відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13 п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Проте таке посилання не призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог, тому не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду відповідно до положень ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити. Рішенням Богородчанського районного суду від 27 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

Я.Д.Горблянський

В.А.Девляшевський