Справа № 243/688/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м. Слов?янськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.

при секретарі Малиновській І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем його трудових прав.

Позивач ОСОБА_1 був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, але не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність.

У позовній заяві позивачем було зазначено про те, що він працював у відповідача з 15.06.1959 р. по 04.09.2000 року. 04 вересня 2000 року позивач був звільнений з роботи відповідно до наказу № 196 від 28.08.2000 року. При його звільненні з підприємства відповідач зобовязаний був провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Рішенням Слов'янського міського суду від 03.11.1997 р. з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 1999,05 грн., яка частково булла сплачена у квітні 2005 р. у сумі 200,00 грн. Заборгованість по заробітній платі за березень та липень 2000 р. становить 268,05 грн. та 56,66 грн. відповідно, яку він просить стягнути на його користь. Індексація заробітної плати також не була нарахована та не виплачена. Посилаючись на положення ст. ст.115, 116, 117, 221, 232, 233, 237-1, 241-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивач просить стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за період з 01 грудня 1997 року по 01 січня 2017 року в сумі 19126,44 грн.

Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не використав наданого законом права на безпосередню участю у судовому засіданні. 14 лютого 2017 року до суду було подано заяву за № 01-23/79 ліквідатора ВАТ « Содовий завод» з клопотанням про проведення розгляду справи у відсутність представника відповідача. Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнані у повному обсязі. На обґрунтування заперечень на позов було зазначено про те, що позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 200 грн. була виплачена у квітні 2004 року та у сумі 137,00 грн. у жовтні 2004 р. Заборгованість із заробітної плати у сумі 337,82 грн. перед позивачем відсутня, наявна лише заборгованість у сумі 1799,05 грн. Відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості з заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним.

З урахуванням поданих письмових клопотань про проведення розгляду у відсутність сторін, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи у відсутність позивача та представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 15 липня 1959 року був прийнятий у Слов'янський содовий комбінат електрослюсарем (наказ № 73 від 15.07.1959 р.), а звільнений з підприємства 04 вересня 2000 року на підставі ст.36 ч.5 КЗпП України (наказ № 196 від 28.08.2000 р.) /а.с.23-26/.

Рішенням Слов'янського міського суду від 03 листопада 1997 року, яке набрало законної сили 13 листопада 1997 року, з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у сумі 1999,05 грн. /а.с.7/. Згідно довідки ліквідатора ВАТ «Содовий завод» ОСОБА_2 від 25.01.2017 р. заборгованість по заробітній платі складає 1799,05 грн., оскільки частина заборгованості у сумі 200,00 грн. виплачена у квітні 2005 року /а.с.7/.

Відповідно до довідки ліквідатора ВАТ «Содовий завод» № 1-23/37б від 24.01.2017 р., рішення Слов'янського міського суду від 03.11.1997 р. не виконано у повному обсязі, частина заборгованості у сумі 200 грн. сплачена у квітні 2005 р., залишок несплаченої заборгованості складає 1799,05 грн. /а.с.9/.

Згідно довідки № 01-23/37а від 24.01.2017 р. ОСОБА_1 О,М. був звільнений з ВАТ «Содовий завод» 04.09.2000 р., за два останні місяці роботи йому було нараховано заробітну плату серпень 2000 р. 279,13 грн. та липень 2000 р. 159,00 грн. /а.с.10/.

Позивачем до позовної заяви також додано довідку ВАТ «Содовий завод» № 0251 від 24.09.2003 р., відповідно до якої заборгованість із заробітної плати складає 337 грн. 82 коп., а саме серпень 2000 р. 56,56 грн., вересень 2000 р. 13,21 грн. та березень 2001 р. 268,05 грн. /а.с.11/.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Зазначені положення закону при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не були виконані, остаточний розрахунок з ним не було проведено. Однак, суд критично ставиться до відомостей, зазначених у довідці ВАТ «Содовий завод» від 24.09.2003 р., оскільки у довідці зазначено про наявність заборгованості перед позивачем за березень 2001 р., в той час як згідно трудової книжки позивач був звільнений з ВАТ «Содовий завод» 04 вересня 2000 р., а у березні працював у Слов'янському хіміко-механічному технікумі. Окрім того, з письмових пояснень представника відповідача вбачається, що позивачу у квітні 2004 р. та жовтні 2004 р. виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 200,00 грн. і 137,00 грн. відповідно, тому заборгованість по заробітній платі перед позивачем у сумі 337,82 грн. не значиться.

Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Позивачем ОСОБА_1 доводи представника відповідача у частині відсутності заборгованості перед позивачем не спростовані, додаткові докази або клопотання про їх витребування суду не надані. Таким чином, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 337,82 грн.

Матеріалами справи встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачу сум.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 січня 2001 року порушена справа про банкрутство ВАТ « Содовий завод», постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура, яка ухвалою Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2012 року продовжена до 27 січня 2013 року. Станом на 20 лютого 2017 року зазначена справа про банкрутство відповідача не розглянута по суті.

На зазначені обставини було також зроблено посилання ліквідатора ВАТ «Содовий завод» у заяві від 14 лютого 2017 року.

Частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено,що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання та неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань,щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування,податків і зборів.

У трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовується. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених статтею 116 КЗпП України підстав.

Згідно положення ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата 1999,05 грн. на підставі рішення Словянського міського суду від 03.11.1997 року підлягала індексації.

У судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що частина заборгованості по заробітній платі у сумі 200,00 грн. була виплачена позивачу у квітні 2005 р.

Приріст індексу споживчих цін за період з 01 грудня 1997 року по 01 квітня 2005 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) складає 144,02 %, тому розмір індексації за цей період складає 288 грн. 04 коп. (200 грн. 00 коп. частина заборгованості по заробітній платі, що була виплачена, х 144,02 %:100% = 288 грн. 04 коп.).

Приріст індексу споживчих цін за період з 01 грудня 1997 року по 01 січня 2017 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) складає 961,35 %, тому розмір індексації за цей період складає 288 грн. 04 коп. (1799 грн. 05 коп. частина заборгованості по заробітній платі, що не була виплачена, х 961,35 %:100% = 17295 грн. 17 коп.).

Таким чином, загальна сума індексації заробітної плати складає 17583 грн. 21 коп. (288 грн. 04 коп. + 17295 грн. 17 коп. = 17583 грн. 21 коп.)

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 337,82 грн., позовні вимоги про стягнення індексації цієї заборгованості задоволенню не підлягають також.

При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та розяснень, викладених у пункті 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. за вимоги майнового характеру (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінмуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінмуму для працездатних осіб).

Керуючись статтями 11, 60,88, 212-215 Цивільно - процесуального кодексу України, статтями 115, 116, 237-1 Кодексу законів про працю України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», місцезнаходження: Донецька область, місто Словянськ, вулиця Чубаря, 91 ( р/р 0166 у філії відділення ПІБ м. Словянська, МФО 334561, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, індексацію заробітної плати за період затримки виконання рішення Слов'янського міського суду від 03 листопада 1997 року за період з 01 грудня 1997 року до 01 січня 2017 року у сумі 17583 (сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три) гривні 21 копійка.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», місцезнаходження: Донецька область, мсто Словянськ, вулиця Чубаря, 91 ( р/р 0166 у філії відділення ПІБ м. Словянська, МФО 334561, ) на користь держави (одержувач коштів Словянське УК/м. Словянськ/ 22030001, розрахунковий рахунок 0075, код платежу 22030001, ЄДРПОУ банку 37803368, ЄДРПОУ суду - 26503448 МФО 834016 Банк ГУДКУ у Донецькій області) судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3