Справа№ 324/2024/16-ц
Провадження № 2/324/91/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Клименко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1, поданим через представника ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, секретар Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права на спадщину,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому зазначено, що 05.03.2016 року в селі Чапаєвка (зараз с.Воскресенка) Пологівського району Запорізької області померла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в батьківській хаті за адресою: вул.Коцюбинського, 56, с.Воскресенка, Пологівського району. У померлої крім рідної сестри нікого з дітей та родичів не було. Сестри були в добрих родинних відносинах і деякий час жили разом та вели спільне господарство, у звязку з чим вирішили, що після смерті однієї із сестер все майно по закону перейде до іншої навіть без складання заповітів. Коли померла ОСОБА_7, то її сестра позивач ОСОБА_1 вважала, що вона є єдиною її спадкоємицею по закону. Під час оформлення спадщини виявилось, що 10.02.2016 року померлою ОСОБА_7 було складено заповіт, реєстраційний №15, згідно якого вона на випадок смерті заповідає спадкоємцям: ОСОБА_5 - житловий будинок, розташований за адресою: с.Воскресенка, вул.Коцюбинського, 56, а її сину ОСОБА_6 - земельну ділянку (пай) розміром 5,9756га, розташовану на території Воскресенської сільської ради згідно державного акта на право приватної власності на землю ЗП №062896. Оскільки жодних передумов для укладення заповіту не було, то позивачці здалось це підозрілим. Позивачка зазначає, що за місяць до смерті, а саме 04.02.2016 року ОСОБА_7 впала, зламавши правий тазостегновий суглоб, гомілку, отримала забій правої руки та сильно вдарилась головою, втративши свідомість та гостроту зору, про що свідчить довідка адміністрації КУ ОЦЕМД та МК. Ці травми загострили хронічні захворювання, набуті за 80 років тяжкого сільського життя, що призвели до тяжких страждань, депресії та відмови від вживання їжі та смерті. По сусідству з ОСОБА_7 мешкає ОСОБА_5, яка для складення та посвідчення заповіту запросила свою знайому, яка працює секретарем Пологівської сільської ради, ОСОБА_4 У звязку із тяжким станом здоровя ОСОБА_7, заповіт було посвідчено за місцем її постійного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (зараз с.Воскресенка), Пологівського району, про що зроблено примітку в самому заповіті. Позивачка стверджує, що представник сільської ради, посвідчуючи заповіт, виконує делеговані йому повноваження виключно в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку розповсюджуються повноваження органу місцевого самоврядування. Секретар Пологівської сільради ОСОБА_4 не мала повноважень засвідчувати заповіт на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, де розповсюджується повноваження іншого органу місцевого самоврядування - Воскресенської сільради. Відсутнє рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради на здійснення саме цій особі (ОСОБА_4В.) право на вчинення нотаріальних дій на території Чапаєвської (зараз - Воскресенської сільради). У порушення законодавчих актів заповіт складено секретарем Пологівської сільської ради ОСОБА_4, як вказано в І частині заповіту, заповіт складено в селі Пологи Пологівського району Запорізької області, а не в селі Чапаєвка (зараз - село Воскресенка) Пологівського району, вулиця Коцюбинського, 56, де мешкала ОСОБА_7 Та як сказано в ІІ частині заповіту, а саме: «Цей заповіт складено за адресою село Чапаєвка, вулиця Коцюбинського, 56, в звязку з хворобою заповідача», яка за станом здоровя не мала змоги приїхати в село Пологи та власноручно скласти заповіт. Заповіт написано від руки секретарем Деркач О.В., як вказано в II частині заповіту, а саме: «Заповіт складено з моїх слів прочитано мною в голос» та підписано власноруч ОСОБА_7 Позивачка вважає, що ОСОБА_7 не могла вчинити такі дії, оскільки вона за станом здоровя була не спроможна навіть говорити, так як вона травмувала голову та саме праву руку. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Позивачка стверджує, що заповіт підписаний не заповідачем особисто, підпис ОСОБА_7 на заповіті не відповідає підписам, які містяться у відомостях про отримання пенсії. Також в заповіті не містяться дані паспортів, ідентифікаційні коди, адреси проживання та реєстрації на кого дається заповіт, що є грубим порушенням ст.47 Закону України «Про нотаріат». В обґрунтування своїх тверджень позивачка посилається на те, що 25.01.2016 року ОСОБА_7 отримала гроші за оренду земельного паю за видатковим касовим ордером від 25.01.2016 року на суму 5016грн. від ТОВ «Агрофірма «Бітьківщина», при цьому ОСОБА_5 власноручно поставила підпис за ОСОБА_7, так як вона сама фізично вже не мала змоги підписати навіть касовий ордер, тобто поставити свій підпис на документі. Враховуючи тяжкий стан ОСОБА_7 на час підписання заповіту 10.02.2016 року, позивачка вважає, що волевиявлення її не було вільним і вона не могла нести повну цивільну дієздатність, а саме здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх не виконання. У звязку із цим, просить визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом як спадкоємця другої черги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області адвокат ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, секретар Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, їх представник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивачки, в тому числі на дотримання встановленого порядку складання заповіту, відповідність його змісту волі заповідача та підписання його особисто заповідачем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що 05.03.2016 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЖС №342196, виданим 09.03.2016 року виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізькій області. Померла ОСОБА_7 була рідною сестрою позивачки ОСОБА_1, в шлюбі не перебувала і дітей не мала, що встановлено судом і не заперечується особами, які беруть участь у справі. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок, розташований за адресою: вул.Коцюбинського, 65, с.Воскресенка (назва до перейменування Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області та земельна ділянка, розташована на території Воскресенської (назва до перейменування Чапаєвської) сільської ради Пологівського району Запорізької області.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Таким чином, згідно вказаних норм Закону заповідач є вільним у здійсненні розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті і може призначити своїми спадкоємцями будь-яких фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Діюче законодавство України не містить застережень щодо попереднього узгодження заповідачем зі будь-якими особами, в тому числі родичами, наміру скласти заповіт та призначити спадкоємців, не зобовязаний він їх і повідомляти про це, що узгоджується зі ст.1255 ЦК України, якою встановлена таємниця заповіту, що полягає у забороні розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

З огляду на викладене, посилання позивачки про домовленість між нею та сестрою про те, що після смерті однієї із сестер все майно по закону перейде до іншої без складання заповітів, не заслуговує на увагу.

Встановлено, що 10.02.2016 року спадкодавцем ОСОБА_7 було складено заповіт, згідно якого спадкодавцем ОСОБА_7 на випадок своєї смерті було зроблено таке розпорядження: «житловий будинок, розташований за адресою: с.Чапаєвка, вул.Коцюбинського, 56, заповідаю ОСОБА_5, 05.04.1958р.н., земельну ділянку розміром 5,9756га, розташовану на території Чапаєвської сільської ради згідно держ. акту на право власності на земельну ділянку ЗП №062896 заповідаю ОСОБА_6, 31.01.1986р.н.». В заповіті також зазначено: «цей заповіт посвідчено мною ОСОБА_4, секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради, Пологівського району, Запорізької області. Заповіт записаний мною, ОСОБА_4, зі слів ОСОБА_7 Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 9 год. 30 хв. за адресою: с.Чапаєвка, вул.Коцюбинського, 56 в звязку з хворобою заповідача. Особу заповідача встановлено, дієздатність його (її) перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №15». Заповіт підписаний заповідачем ОСОБА_10 та вчинений запис: «Заповіт складено з моїх слів прочитано мною вголос». Заповіт підписаний секретарем виконкому ОСОБА_4

17.03.2016 року спадкоємці за заповітом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_11 із заявами про прийняття спадщини після смерті 05.03.2016 року ОСОБА_7, за якими приватним нотаріусом ОСОБА_11 було заведено спадкову справу №43/2006. 13.06.2016 року спадкоємець за законом другої черги ОСОБА_1 також звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини після смерті 05.03.2016 року сестри ОСОБА_7, після чого дізналась про складення ОСОБА_7 заповіту на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Статтею 1247 ЦК України встановлені загальні вимоги до форми заповіту, якими є: складання заповіту у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту, передбачені ст.1247 ЦК України, названі загальними тому, що вони стосуються як до випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів встановлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Названі в указаній статті вимоги мінімально необхідні, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_12 України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно із п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

В предявленому позові позивачка не просить визнати заповіт недійсним та не просить встановити його нікчемність, натомість позивачка в позові, посилаючись на нікчемність заповіту для обґрунтування іншої вимоги, яка полягає у визнанні за нею права на спадщину за законом як спадкоємця другої черги, тому суд має дати оцінку доводам позивачки щодо нікчемності заповіту.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні

дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Судом встановлено і не заперечується особами, які беруть участь у справі, що в сільському населеному пункті, в якому проживала спадкодавець ОСОБА_7, а саме: в с.Воскресенка (назва до перейменування Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області не має нотаріуса, а тому заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до п.1.2 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом МЮУ від 11.11.2011 року №3306/5 (далі за текстом Порядок), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Встановлено, що рішенням ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області №6 від 13.11.2015 року «Про призначення відповідальної особи за вчинення нотаріальних дій та посвідчення довіреностей» було призначено відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій та посвідчення довіреностей секретаря виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4

Таким чином, секретар виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4, яка посвідчила заповіт ОСОБА_7 від 10.02.2016 року, мала право на вчинення таких нотаріальних дій.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до п.2.1 розділу ІІ Порядку нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_1").

Судом встановлено і не заперечується особами, які беруть участь у справі, що спадкодавець ОСОБА_7 за станом здоровя не могла зявитися в приміщення органу місцевого самоврядування для вчинення нотаріальної дії, тому посвідчення заповіту здійснювалося за місцем її проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зазначено в заповіті.

З огляду на викладене, положення Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом МЮУ від 11.11.2011 року №3306/5, не містять заборон щодо вчинення нотаріальних дій уповноваженими посадовими особами відповідного органу місцевого самоврядування за межами підвідомчості за територіальністю, не містить таких заборон і Закон України «Про місцеве самоврядування», на який посилається позивачка, а тому суд приходить до висновку, що посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, до відання якого відноситься вчинення нотаріальних дій, вправі вчиняти нотаріальні дії і за межами підвідомчості за територіальністю. До аналогічного висновку прийшов і ВССУ у справі №126/3374/14-ц ухвала від 26.10.2016 року.

Таким чином, посилання позивачки на те, що секретар виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4 не мала повноважень на посвідчення заповіту на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, а саме: за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_7 на території Воскресенської (назва до перейменування Чапаєвської) сільської ради Пологівського району Запорізької області є безпідставним і не обґрунтованим.

Позивачка стверджує, що 04.02.2016 року ОСОБА_7 впала, зламавши правий тазостегновий суглоб, гомілку, отримала забій правої руки та сильно вдарилась головою, втративши свідомість та гостроту зору, про що свідчить довідка адміністрації КУ «ОЦЕМД та МК». Також стверджує, що ОСОБА_7 не могла вчинити дії, які зазначені в заповіті, а саме: прочитати його в голос і підписати, оскільки вона травмувала голову та саме праву руку і за станом здоровя була не спроможна навіть говорити, а тому посвідчення заповіту мало відбуватися в присутності двох свідків.

Згідно копії інформації КУ «Територіальне медичне обєднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради від 29.06.2016 року №400/01-16, доданої до позову, вбачається, що за період з 20.01.2016 року по 29.02.2016 року було зареєстровано 04.02.2016 року о 18год.06хв. виклик бригади швидкої допомоги до ОСОБА_7 за адресою: вул.Коцюбінського, 56, на виклик виїжджала бригада підстанції швидкої допомоги Пологівського району на чолі з фельдшером ОСОБА_12 Інших відомостей у вказаній інформації не зазначено. Ніяких інших довідок з КУ «ОЦЕМД та МК» позивачкою та її представником до суду надано не було.

Таким чином, твердження позивачки про отримання 04.02.2016 року ОСОБА_7 зазначених травм з посилання на відомості КУ «ОЦЕМД та МК» не відповідає дійсності.

Ніяких медичних документів, які б свідчили, що ОСОБА_7 за декілька днів до складення заповіту отримала перелом правого тазостегнового суглобу, перелом гомілки, травму правої руки та голови, втративши свідомість та гостроту зору, в результаті чого вона не могла прочитати та підписати заповіт, позивачкою та її представником до суду надано не було, а тому зазначені твердження слід вважати припущеннями.

З пояснень третьої особи ОСОБА_5 та свідків вбачається, що 04.02.2016 року у дворі за місцем свого проживання ОСОБА_7 впала та отримала перелом лівої ноги, була у свідомості, її занесли до будинку та викликали швидку допомогу, по приїзду якої ОСОБА_7 була оглянута, їй була надана медична допомога та запропонована госпіталізація, від якої вона категорично відмовилася, тому вона залишилася вдома, за нею доглядала ОСОБА_7

З інформації КУ «Пологівский ЦПМСД» від 10.05.2017 року №417/01-16, вбачається, що згідно записів в амбулаторній карті ОСОБА_7, протягом лютого місяця 2016 року вона була двічі оглянута лікарями. 22.02.2016 року оглянута лікарем КУ «Пологівский ЦПМСД» ОСОБА_13, встановлено діагноз: ІХС. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А ФК ІІІ постійна форма фібриляції передсердь. Гіпертонічна хвороба ІІст., ст.3 ризик IV. Деформуючий остероартроз з ураженням великих суглобів. Перелом шийки стегна зліва. Призначено лікування. 26.02.2016 року оглянута сімейним лікарем КУ «Воскресенський ЦПМСД» ОСОБА_14, діагноз: ІХС. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А ФК ІІІ. Гіпертонічна хвороба ІІст., помірний ризик. Перелом шийки стегна зліва. Призначено лікування.

Таким чином, отримання ОСОБА_7 травм, про які зазначає позивачка, спростовується зазначеною інформацією КУ «Пологівский ЦПМСД».

При цьому, за твердженнями третьої особи ОСОБА_5 спадкодавець ОСОБА_7 за життя мала добрий зір і окулярами не користувалася до самої смерті.

Показання допитаного в якості свідка ОСОБА_15 про те, що під час відвідування ним ОСОБА_7 після отриманої неї травми ноги, вона лежала на ліжку і не розмовляла, не може належним чином свідчити про її стан здоровя, який би позбавив її можливості самостійно прочитати та підписати свій заповіт.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правові підстави для залучення свідків, передбачені ст.1253 ЦК України, при складанні та посвідченні вказаного заповіту були відсутні, оскільки заповідач ОСОБА_7 не отримувала травм голови та правої руки, а також не мала вад зору, тому вона могла прочитати і підписати свій заповіт від 10.02.2016 року.

Зазначення позивачкою з посиланням на стан здоровя ОСОБА_7 про те, що під час складення 10.02.2016 року заповіту волевиявлення її не було вільним і вона не могла нести повну цивільну дієздатність не доведено в установленому порядку належними та допустимими доказами. Ніяких медичних документів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 мала якісь психічні захворювання, лікувалась з цього приводу чи перебувала на обліку у відповідного лікаря, до суду надані не були. З отриманої судом з КУ «Пологівский ЦПМСД» інформації про стан здоровя ОСОБА_7 такі відомості також не вбачаються. Не повідомляли про такі факти і допитані під час судового розгляду справи свідки. Рішення суду про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_7 чи визнання її недієздатною також відсутні. При посвідченні заповіту секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4 на виконання покладених на неї обовязків було перевірено дієздатність ОСОБА_7, про що зазначено в заповіті. При цьому слід зазначити, що якщо позивачка стверджує про те, що під час складення 10.02.2016 року заповіту волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним, то відповідно до вимог ч.2 ст.1257 ЦК України вона мала звернутися до суду із позовом провизнання заповіту недійсним, однак такої вимоги позивачкою заявлено не було.

Твердження позивачки про те, що вказаний заповіт не підписаний особисто заповідачем ОСОБА_7, з посиланням на те, що підпис в ньому не відповідає підписам, які містять у відомостях про отримання нею пенсії, в установленому порядку не доведено і є лише її припущеннями, оскільки ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження цього до суду надано не було. Судом відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України та ст. ст. 143, 146 ЦПК України представнику позивача розяснювалося про можливість призначення і проведення по даній справі почеркознавчої експертизи та наслідки її не проведення, однак в ході судового розгляду справи представник позивача відмовилась від призначення і проведення по даній справі вказаної експертизи та інших будь-яких експертиз, зазначивши про достатність доказів, наявних у справі.

Відповідно до п.2.3 розділу ІІ Порядку при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному ст.43 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до п.2.12 розділу ІІ Порядку усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування у порядку, передбаченому ст.52 Закону України «Про нотаріат», та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом МЮУ від 22.12.2010 року №3253/5.

Відповідно до п.1.4 розділу ІІІ Порядку при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином.

Відповідно до п.1.10 розділу ІІІ Порядку відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 №491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Дослідивши заповіт, від 10.02.2016 року складений ОСОБА_7 та посвідчений ОСОБА_4, секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за №15, суд приходить до висновку, що оскільки заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця (за адресою: с.Чапаєвка вул.Коцюбинського, 56), причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (хвороба заповідача), часу (9год.30хв.) складення заповіту, дати й місця народження заповідача (16.10.1936р.н., уродженка с.Чапаєвка Пологівського району, Запорізької області) та підписаний особисто заповідачем, із зазначенням, що заповіт складено з її слів, прочитано в голос, то слід вважати, що вимоги п.1.4 розділу ІІІ Порядку при посвідченні заповіту дотримано. Особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, зазначенням прізвища, імя та по батькові і дати народження осіб, на користь яких складено заповіт, при цьому пропуск строку для вчинення дії щодо внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру (04.04.2016 року) не можуть бути підставою нікчемності заповіту, оскільки особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємцями за заповітом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 З цих же підстав не може бути достатньою підставою для нікчемності заповіту та обставина, що представник позивача при ознайомленні в приміщенні ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області з екземпляром заповіту ОСОБА_7 від 10.02.2016 року, який зберігався в матеріалах виконавчого комітету сільської ради, виявила відсутність в ньому підпису секретаря виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4, зазначений екземпляр заповіту вона сфотографувала і його копію надала до суду. В даному екземплярі заповіту зазначено, що він зареєстрований в реєстрі за №15. Екземпляр заповіту від 10.02.2016 року, який був виданий заповідачу ОСОБА_7 і міститься в матеріалах спадкової справи №43/2006, заведеної приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_11 щодо майна померлої 05.03.2016 року спадкодавця ОСОБА_7, копія якої була витребувана судом і долучена до матеріалів справи, крім інших необхідних відомостей, має підпис секретаря виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4, на ньому також міститься запис проте, що за даними сільської ради заповіт не змінювався і не відмінявся.

Також не може бути підставою для нікчемності заповіту та обставина, що на бланку заповіту, виготовленого технічними засобами, зазначено село Пологи Пологівського району Запорізької області, оскільки в цьому ж заповіті вказано, що він підписаний за адресою: с.Чапаєвка вул.Коцюбинського, 56, що відповідає дійсності і підтверджується, дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Позивачка зазначає, що в порушення ст.47 Закону України «Про нотаріат» в заповіті не містяться дані паспортів, ідентифікаційні коди, адреси проживання та реєстрації осіб, на користь яких складено заповіт, що на її думку є підставою для визнання заповіту нікчемним. Однак, суд вважає, що оскільки у вказаному заповіті зазначенні прізвища, імя та по батькові і дати народження осіб, на користь яких складено заповіт, а тому їх можливо ідентифікувати, а інші відомості, про які зазначає позивачка, можуть бути невідомі заповідачу на час складення заповіту, тому їх відсутність в заповіті не тягне за собою його нікчемність.

Під час судового розгляду справи представник позивача в якості доведення нікчемності заповіту посилалась на ту обставину, що під час складення 10.02.2016 року заповіту ОСОБА_7 в будинку за місцем її проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, була присутня ОСОБА_16, яка хоч і не перебувала в кімнаті, де заповідач ОСОБА_7 та секретар виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4 складали заповіт, однак «заглядала в кімнату», в результаті чого, на її думку, було порушено таємницю заповіту. Однак відповідно до вимоги п.1.4. Розділу ІІІ Порядку забороняється особі, на користь якої заповідається майно, лише підписувати заповіт за заповідача. Тому, перебування ОСОБА_16 в будинку, де складався і підписувався заповіт, на його дійсність (згідно змісту Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування) не впливає. До аналогічного висновку прийшов і ВССУ у справі №607/21622/14-ц ухвала від 14.12.2016 року.

Щодо твердження позивачки про те, що жодних передумов для складення 10.02.2016 року ОСОБА_7 заповіту не було і що ОСОБА_5 отримувала за ОСОБА_7 гроші в якості орендної плати за земельну частку (пай) та пенсію, а якими розпоряджалася на свій розсуд, то слід зазначити, що згідно пояснень допитаних в ході судового розгляду справи в якості свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 вбачається, що протягом тривалого часу ОСОБА_5, яка мешкає по сусідству з ОСОБА_7, доглядала її, купувала необхідні речі, готувала їжу, допомагала по господарству аж до її смерті, а також здійснила її поховання, допомагав по господарству ОСОБА_7 також і ОСОБА_6 При цьому свою сестру позивачку ОСОБА_1 ОСОБА_7 бачить не хотіла, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_20

Таким чином, оскільки позивачкою та її представником в установленому порядку не доведено нікчемність заповіту, складеного 10.02.2016 року спадкодавцем ОСОБА_7 та посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4, то правові підстави для визнання за позивачкою права на спадщину за законом померлої 05.03.2016 року ОСОБА_7 як спадкоємця другою черги відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 203, 215, Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 56, 57, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, поданого через представника ОСОБА_2, про визнання за ОСОБА_1 права на спадщину за законом як спадкоємця другої черги відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: