У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Костопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на Ѕ частини квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Костопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на Ѕ частини квартири, посилаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_5, відповідачем оформлено в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира була об'єктом спільної власності її батьків. На день смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_1, була жива дружина померлого, мати позивача ОСОБА_6, яка мала право на обов'язкову частку у спадковому майні.

Після смерті матері позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом.

З відповіді на запит адвоката до Рівненського ОБТІ позивач та її матір дізнались, що відповідачем було оформлено на себе право власності на всю спірну квартиру після смерті ОСОБА_5, а не на Ѕ частини даної квартири.

ОСОБА_3 просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2006 року, видане Костопільською районною державною нотаріальною конторою 03 листопада 2006 року та зареєстроване в реєстрі за № 1546, в частині оформлення прав власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_4 та визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 03 жовтня 2006 року Костопільською районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4, зареєстроване в реєстрі № 1546, у частині Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2 046 грн 24 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив із того, що пред'явлення за життя позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на Ѕ частини квартири свідчить про невизнання останньою за ОСОБА_6 власності на частку у квартирі, а тому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існує спір щодо належності спадкового майна спадкодавцю, що позбавляє позивача можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6, а саме на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Установлено, що під час шлюбу, згідно з договором купівлі-продажу від 21 вересня 2001 року, подружжя ОСОБА_6 придбали квартиру АДРЕСА_3

Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_7, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 вересня 2006 року, реєстраційний номер 16173594.

Отже, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року, набута під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спірна квартира вважається спільною сумісною власність подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на належє йому майно.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, що посвідчений 18 листопада 2004 року державним нотаріусом Костопільського нотаріального округу Рівненської області Дідовець А.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 1929, відповідно до якого спадкодавець заповів належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_4, своїй дочці ОСОБА_4.

Згідно з умовами заповіту на ОСОБА_4 покладено обов'язок по довічному проживанню у цій квартирі його дружини та матері спадкоємця ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Зі змісту спадкової справи № 382, що була заведена після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що його дружина ОСОБА_6 відмовилась від обов'язкової частки в спадковому майні після померлого чоловіка на користь дочки ОСОБА_4 за умови її довічного проживання в спадковій квартирі. Одночасно заявила про бажання отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належні померлому чоловіку грошові кошти.

ОСОБА_6 було роз'яснено положення ст. 65 СК України, яка визначає право подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя - набуту ними під час шлюбу квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_6 відмовилась. Дана відмова свідчить про відсутність, на дату написання заяви, спору про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Заява ОСОБА_6 завірена 12 вересня 2006 року державним нотаріусом Костопільського нотаріального округу Рівненської області Дідовець А.Г., ОСОБА_6 роз'яснено зміст ст. ст. 225, 229-231, 233 ЦК України, тобто наслідки вчинення правочину, та ст. ст. 1273-1975 ЦК України - наслідки відмови від спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пунктом 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року (в редакції чинній на момент видачі спірного свідоцтва про право на спадщину), передбачено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім'я померлого його частки в спільному майні.

При оформленні ОСОБА_4 прав на спадщину державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори було взято до уваги заяву ОСОБА_6 від 12вересня 2006 року та заповіт ОСОБА_7 від 18 листопада 2004 року та 03 жовтня 2006 року видано свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру АДРЕСА_5, яке зареєстроване в реєстрі за № 1546, спадкова справа № 382.

Право власності на спірне майна зареєстровано 30 жовтня 2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1546 за ОСОБА_4, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2006 року, реєстраційний номер 16173594.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом (ст. 1301 ЦК України). Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Крім цього, висновки суду апеляційної інстанції також спростовуються ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2015 року про закриття провадження у справі у зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_6, постановленою у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на Ѕ частини спірної квартири,

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року скасувати, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В. Ступак