УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 27 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року житлово-комунальне підприємство «Жилкомплекс» (далі - ЖКП «Жилкомплекс») звернулося до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_4заборгованість за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території за період з 01 червня 2010 року по 30 червня 2013 року в сумі 1 539 грн 36 коп., інфляційні витрати у розмірі 153 грн 45 коп. та 3% річних у розмірі 141 грн 07 коп., а всього - 1 833 грн 88 коп.

На обґрунтування позовних вимог ЖКП «Жилкомплекс» посилалося на те, що відповідач був споживачем наданих послуг та співвласником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та відповідно до мирової угоди, визнаної та затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2013 року, ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання сплатити заборгованість за надані комунальні послуги, пов'язані з утриманням належної йому 1/2 частини вищевказаної квартири до 01 липня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідач своєчасно не сплачував послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 1 833 грн 88 коп., ЖКП «Жилкомплекс» просило позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27 липня

2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЖКП «Жилкомплекс» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 06 лютого 2011 року по 30 червня 2013 року в сумі

1 223 грн 56 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що відповідач був власником Ѕ частини вказаної вище квартири до 26 червня 2013 року та відповідно до умов мирової угоди, укладеної між ним та ОСОБА_6, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2013 року, зобов'язувався сплатити заборгованість за надані комунальні послуги, яка утворилась до 01 липня 2013 року, а тому врахувавши переривання строку позовної давності судовим наказом від 06 лютого 2014 року, який було скасовано ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 листопада 2014 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 1 223 грн 56 коп. за період з 06 лютого 2011 року по 30 червня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

При цьому судами попередніх інстанцій вмотивовано відхилено доводи відповідача про покладення обов'язків зі сплати отриманих послуг на наймача ОСОБА_5 відповідно до умов договору найму від 01 квітня 2010 року, оскільки саме ОСОБА_4 був власником Ѕ частини квартири у вказаний період і за цим договором найму ОСОБА_5 не набувала зобов'язань перед позивачем.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 27 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області

від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О. Писана