АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/574/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свій позов тим, що рішенням Звенигородського районного суд Черкаської області від 03 лютого 2003 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини.

Відповідач ухиляється від сплати аліментів. Загальна сума заборгованості по аліментах становить 20 633,02 гривень, у звязку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за несплату аліментів в сумі 6280 гривень 49 копійки за період з вересня 2008 року по 1 червня 2016 року.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року до справи залучено третю особу, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

14 грудня 2016 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2008 року по 01 червня 2016 року в сумі 5468 гривень 07 копійок, понесені судові витрати в розмірі 300 гривень, витрати за надання правової допомоги в розмірі 2500 гривень та судовий збір згідно квитанцій.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності вини відповідача у несплаті аліментів, вказуючи на те, що виконання судового рішення покладено на органи ДВС, в обовязки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у Звенигородському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває на виконанні виконавчий лист від 3 лютого 2003 року виданий Звенигородським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь гр. ОСОБА_6 у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, на утримання сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 23.01.2003 року і до повноліття дитини.

Відповідач рішення суду виконував лише частково, внаслідок чого, за період з вересня 2008 року по червень 2016 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, і сума такої заборгованості складає 17333 гривня 02 копійки.

На підставі даного розрахунку позивачкою було здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на суму 5468 гривень 07 копійки.

Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення виплати аліментів за період з вересня 2008 року по 1 червня 2016 року, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати. Наданий позивачем розрахунок не в повній мірі відповідає розрахунку Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 12 грудня 2016 року.

За основу суд апеляційної інстанції бере останній розрахунок від 12 грудня 2016 року( а.с. 105-108), заборгованість по якому визнана відповідачем в судовому засіданні.

Отже, колегія суддів при визначенні розміру пені виходить з такого розрахунку:

- вересень 2008 року (272 грн. х 30 днів х 1% пені) = 81,60 грн.;жовтень 2008 року (272 грн. х 31 день х 1% пені) = 84,32 грн; грудень 2008 року - 39,37 грн;

- лютий 2009 року - 76, 16 грн.;березень 2009 року (272 грн. х 31х1% пені) =84,32 грн.; червень 2009 року 6,60 грн.;серпень 2008 року (327 х 30 х 1%) = 98,10 грн.;жовтень 2008 року (327 х 31 х1%)= 101,37 грн., листопад 2008 року (327 грн. 300 грн. х 30 днів х 1%)=8, 10 грн.;грудень 2009 року (337 грн. -250 грн. х31 день х 1%)=26,97 грн.;

- лютий 2010 року (341 грн. х 28 днів х 1%) = 95,48 грн.; березень 2010 року ( 341 грн.-200 грн. х 21 день х 1%) = 43,71 грн.;

- квітень 2010 року (341 грн х 30 днів х1%)= 102,30 грн.;травень 2010 року ( 341 грн. -300грн. х 31 х1%)=12,71 грн.;червень 2010 року ( з41 х 30 х1%)= 102,30 грн.; серпень 2010 року (341 грн. -300 грн. х 31х1%) = 12,71 грн.;вересень 2010 року ( 360 грн-300 грн х 30 х1%)= 18 грн.;жовтень 2010 року (360 грн х31х1%)=111,60 грн.;листопад 2010 року ( 360х30х1%)=108 грн.; грудень 2010 року (360 грн-350 грн.х31х1%)=3,10 грн.;

- січень 2011 року (385х31х1%)=119,35 грн.;лютий 2011 року (385 грн.-300 грн.х31 х1%)=23,80 грн.;березень 2011 року(385 грн.-250 грн.х31х1%)=41,85 грн.;квітень 2011 року (405 грн.-350 грн.х30х1%)=16,50 грн.;травень 2011 року (405 грн.-350 грн.х31х1%)=17,05 грн.; червень 2011 року (405 грн.х3-х1%)=121,50 грн.;липнь 2011 року (405грн.-300 грн.х31х1%)=32,55 грн.; серпень 2011 року (405 грн.-350 грнх31х1%)=17,05 грн.;вересень 2011 року (405 грн.-400 грн.х30х1%)=1,50 грн.; жовтень 2011 року ( 405 грн.х30х1%) =125,55 грн.;грудень 2001 року ( 405 грн.х31х1%)=125,55 грн.;

- січень 2012 року ( 457 грн.-350 грн.х31х1%)=33,17 грн.; лютий 2012 року (457 грн.х29х1%)=132,53 грн.; березень 2012 року ( 457 грн.-300 грн.х31х1%)=48,67 грн.;квітень 2012 року ( 457 грн.-300 грн.х30х1%)=47,10 грн.; травень 2012 року ( 457 грн.-400 грн.х31х1%)= 11,67 грн.;червень 2012 року ( 497 грн.-400 грн.х30х1%)=29,10 грн.;липень 2012 року (497 грн.-400 грн.х31х1%)=30,07 грн.; серпень 2012 року (497 грн.х31х1%)=154,07 грн.; вересень 2012 року (530 грн.х30х1%)=159 грн.;жовтень 2012 року (530 грн.-450 грн.х31х1%)=24,80 грн.; грудень 2012 року (530 грн.-400 грн.х31х1%)=9,30 грн.;

- січень 2013 року (530 грнх31х1%)=164,30 грн.; березень 2013 року (530 грн.-30 грн.х31х1%)=9,30 грн.;травень 2013 року ( 530 грн.х31х1%)=164,30 грн.; липень 2013 року (530 грн.х31х1%)=164,30 грн.; серпень 2013 року ( 618 грн.-500 грн.х31х1%)=5,58 грн.; вересень 2013 року ( 618 грн.х30х1%)=185,40 грн.; жовтень 2013 року (618 грн.-600 грн.х31х1%)=5,58 грн.; листопад 2013 року (618 грн.-500 грн.х30х1%)=35,40 грн.;грудень 2013 року (618 грн.-500 грн.х31х1%)=36,58 грн.;

- січень 2014 року (618 грн.х31х1%)=191,58 грн.; лютий 2014 року (618 грн.х30х1%)=185,40 грн.;березень 2014 року (618х31х1%)=191,58 грн.; квітень 2014 року ( 618 грн.-500 грн.х30х1%)=35,40 грн.; травень 2014 року( 618 грн.-500 грн.х31х1%)=36,58 грн.;червень 2014 року (618 грн.-500 грн.х30х1%)=35,40 грн.; липень 2014 року (618 грн.-500 грн.х31х1%)=36,58 грн.; серпень 2014 року (618 грн.х31х1%)=191,58 грн.; вересень 2014 року (618 грн.х30х1%)=185,40 грн.; листопад 2014 року(618 грн.-500 грн.х30х1%)=35,40 грн.;грудень 2014 року(618 грн.х31х1%0=191,58 грн.;

- січень 2015 року( 636 грн.х31х1%)=197,16 грн.; лютий 2015 року( 636грн.-500грн.х28х1%)=38,08грн.; березень 2015 року (636 грн.х31х1%)=197,16 грн.; квітень 2015 року (636х30х1%)=190,80 грн.; травень 2015 року (636 грн.х31х1%)=197,16 грн.; вересень 2015 року (636 грн.х30х1%)=190,80 грн.;листопад 2015 року (636х30х1%)=190,80 грн.; грудень 2015 року (636 грн.х31х1%)=197,16 грн.;

- січень 2016 року ( 636 грн.х31х1%)=197,16 грн.; лютий 2016 року (636 грн.х29х1%)=184,44 грн.; березень 2016 року (636 грн.х31х1%)=197,16 грн.; травень 2016 року (636грн. х31х1%)=197, 16 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що загальна сума заборгованості неустойки (пені) за аліментами за період з вересня 2008 року по 1 червня 2016 року за виключенням тих місяців за вказані роки, в яких заборгованість по сплаті аліментів відсутня становить 5762 гривень 15 копійок, позивач просила стягнути суму неустойки в розмірі 5468 гривень 07 копійок, яка і підлягає до задоволення, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.(ст..11 ЦПК)

Крім цього, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно ст. 1 зазначеного закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В матеріалах справи міститься договір на представництво в (цивільному, адміністративному) процесі, укладений 10 червня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, діючим на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанція про сплату коштів в сумі 500 гривень за складання позовної заяви (а.с.11), квитанція про сплату коштів за участь у судовому засіданні в сумі 500 гривень (а.с.12), квитанція про сплату коштів за складання позовної заяви та за участь у судовому засідання в сумі 2500 гривень (а.с. 104) , однак відсутній розрахунок розміру витрат на правову допомогу. З журналів судового засідання встановлено, що вказаний представник брав участь у судових засіданнях 2 години, а тому стягненню підлягає сума в розмірі 1600/100Х40Х2= 1280 гривень.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку в сумі 5468 гривень 07 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 2220 гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :