Справа № 463/3013/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/2250/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю:представника ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось в Самбірський міськрайонним суд Львівської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № А470047 від 08.05.2008 року та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 44908,14 доларів США.

ОСОБА_4 звернувся в Личаківський районний суд м. Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору № А470047 від 08.05.2008 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4; визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки № 766 від 08.05.2008 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4; скасування обтяжень накладених згідно договору іпотеки № 766 від 08.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1; стягнення судових витрат.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.06.2016 року цивільну справу за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та справу за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором обєднано в одне провадження і присвоєно номер № 463/3013/16-ц (провадження № 2/463/1544/16).

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року заяву ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними залишено без розгляду.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №А470047 від 08.05.2008 року в розмірі 44908,14 доларів США, з яких: сума кредиту, що підлягає поверненню 42097,33 доларів США, проценти за користування кредитними коштами 2623,46 доларів США, пеня 187,35 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 3754,00 грн. судових витрат.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4 Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення за відсутності відповідача та його представника, які не були належним чином повідомлені про судове засідання, призначене на 20.12.2016 року та залишаючи без розгляду позов ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, суд фактично позбавив відповідача можливості довести свою позицію щодо недійсності кредитного зобовязання, за яким прийнято рішення про стягнення, надати докази та пояснення, про які представник відповідача зазначав в судовому засіданні 05.10.2016 року. При ухваленні рішення судом залишено поза увагою, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, в них створений істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача. Зокрема, банком не надано споживачу графіку платежів із зазначенням сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, в договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки за кредитом, на позичальника покладено додатковий обовязок щодо щорічного страхування на користь банку предмета іпотеки, відсутнє підтвердження факту попередження ОСОБА_4, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе саме він, а також несправедливими є умови кредитного договору в частині погашення кредиту та сплату відсотків у доларах США.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач належним чином не виконує зобов»язання за кредитним договором про повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст. 1054 ч. 2 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2008 року між сторонами укладено кредитний договір №А470047, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 65000 доларів США строком до 01.05.2028 з процентною ставкою, встановленою п.3.2 договору.

Позивач виконав умови кредитного договору, надавши позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти, в розмірі, зазначеному у кредитному договорі, що підтверджується меморіальним ордером №7808928 від 08.05.2008 року.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені договором.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що позичальник виконує свої зобовязання по поверненню кредиту, сплати комісій, процентів, неустойки.

Відповідно до п.3.4 договору позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти.

Крім цього, згідно з п.5.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки, вказаної в п.3.2 договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення.

Право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів передбачено п. п. 4.9, 4.10 кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконував, внаслідок чого у нього станом на 30.04.2015 року утворилася заборгованістьу розмірі 44908.14 дол. США.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 30.04.2015 рік, що становить 44908,14 доларів США, з яких: сума кредиту, що підлягає поверненню 42097,33 доларів США, проценти за користування кредитними коштами 2623,46 доларів США, пеня 187,35 доларів США.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростований, ним, на спростування наданого ПАТ «Кредобанк» розрахунку заборгованості, не надано іншого, альтернативного розрахунку, не надано доказів на підтвердження повернення ОСОБА_4 коштів відповідно до умов кредитного договору.

Зважаючи на те, що кредитний договір №А470047, укладений 08.05.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак, зазначені в ньому умови, є обов»язковими до виконання його сторонами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_4 вбачається, що з часу укладення договору позичальник умови договору виконував, сплачував обумовлені договором платежі по погашенню тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, з часу укладення договору не звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, тобто, погоджувався з його умовами.

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який встановивши наявність у відповідача станом на 30.04.2015 року заборгованості за кредитним договором, стягнув таку у розмірі 44908.14 дол. США.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт посилається на те, що укладений між ним на ПАТ «Кредобанк» кредитний договір є недійсним, оскільки умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, в них створений істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача, банком не надано споживачу графіку платежів із зазначенням сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, в договорі немає детального розпису загальної вартості кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки за кредитом, на позичальника покладено додатковий обовязок щодо щорічного страхування на користь банку предмета іпотеки, відсутнє підтвердження факту попередження ОСОБА_4, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе саме він, а також несправедливими є умови кредитного договору в частині погашення кредиту та сплату відсотків у доларах США.

Такі доводи апелянта не можуть братися до уваги судом, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення кредитний договір №№А470047, укладений 08.05.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, недійсним в судовому порядку не визнаний, а відтак є обов»язковим до виконання.

За таких обставин доводи апелянта про відсутність заборгованості з підстав недійсності кредитного договору, є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції про підставність позову.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт не заперечував розмір заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості.

За вищенаведеного, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника, ОСОБА_4 грунтується на вимогах чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки зазначені апелянтом порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, такі доводи апелянта не спростовують висновків суду про під ставність позову ПАТ «Кредобанк».

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2