Справа № 236/391/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2017 р. м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області, ОСОБА_1, розглянувши позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу гаража недійсним, та про визнання права власності на гараж, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2017 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу гаража недійсним, та про визнання права власності на гараж.

Розглянувши матеріали позовної заяви, вважаю, що вона подана з порушенням вимог ст.119 ЦПК України, а саме: не вказано ціну позову щодо вимоги майнового характеру та невірно сплачено судовий збір.

Відповідно до вимог п.п.1 п.1.ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували реальну (дійсну) вартість гаража, розташованого у гаражно-будівельному кооперативі «СВІТЛОФОР» по вул. Студентська (Крупської), 18 у місті Лиман, Донецької області, про визнання права власності на який йдеться у позові, з огляду на що суд позбавлений можливості належним чином встановити розмір судового збору, який слід сплатити за вимогу майнового характеру.

Як вбачається з квитанції про оплату судового збору, позивач сплатив суму такого в розмірі 640 грн., тобто, не виходячи з вартості гаражу, про визнання права власності на який він просить, а лише мінімальну суму судового збору.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спірного майна визначається за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Разом з тим, механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов'язкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

У відповідності до п. п. 1 п. 1 вказаної вище постанови базою оцінки для визначення оціночної вартості для передбачених Податковим кодексом України цілей (далі - оціночна вартість) є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог даної Постанови, визначення оціночної вартості здійснюється: суб'єктами оціночної діяльності - суб'єктами господарювання, які відповідають вимогам, установленим Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", і мають сертифікат суб'єкта оціночної діяльності за напрямом та спеціалізацією, що відповідають об'єкту оцінки.

Оскільки позовна заява не містить ціну позову, тому відсутня можливість перевірити правильність суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із даною позовною заявою.

Відсутність будь-яких документів, які б підтверджували реальну (дійсну) вартість будинку робить неможливим відкрити провадження у справі, оскільки неможливо визначити дійсну та необхідну до сплати позивачем суму судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Посилаючись на ту обставину, що гараж, який розташований у гаражно-будівельному кооперативі «СВІТЛОФОР» по вул. Студентська (Крупської), 18 у місті Лиман, Донецької області, належав на праві власності відповідачу ОСОБА_4 позивач жодним доказом цю обставину не підтвердив (такими доказами можуть бути: звернення з заявою про вступ до гаражно-будівельному кооперативу «СВІТЛОФОР», існування та припинення діяльності гаражно-будівельному кооперативі «СВІТЛОФОР», правовстановлюючий документ на спірне гаражне приміщення, підтвердження фактичного володіння зазначеним гаражним приміщенням, тощо), також не зазначив коли ж виникло це право власності.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу гаража недійсним, та про визнання права власності на гараж - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -