Справа № 396/568/17
Провадження № 2/396/336/17
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
10.05.2017 року Новукраїнський районний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого Шепетько В.І.
з участю секретаря Корольовій Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка справу за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, Новоукраїнська районна державна адміністрація про скасування державної реєстрації земельної ділянки,
У результаті цього, позивачі позбавлені можливості виділу в натурі часток кожному співвласнику з метою реалізації своїх особистих прав.
Позивачі звернулися до Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру в Новоукраїнському районі з проханням скасувати неправомірно присвоєного кадастрового номера власній земельній ділянці, однак, позивачам було відмовлено, в звязку з технічною неможливістю виправити дану помилку, тому позивачі вимушені звернутись з даним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, однак подали заяви, в яких просять справу розглянути за відсутності позивачів і представника, позов підтримують і просять задовольнити позовну вимогу.
Представник відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повідомлені про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, подавши заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття в с удове засідання, в звязку з розглядом іншої судової справи, однак документів, які підтверджують неможливість явки представника в судове засідання, не надали. У зв'язку з наведеним, суд ухвалив здійснювати заочний розгляд за відсутності представника відповідача.
Треті особи ОСОБА_5 та представник Новоукраїнської районної державної адміністрації, повідомлені про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи у відсутності.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
В листопаді 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Новоукраїнському районі із заявою про скасування неправомірно присвоєного кадастрового номера, на що листом №Р-57/0-57/19-16 від 08.11.2016 р. позивачці відмовлено у скасуванні кадастрового номеру в звязку з технічними причинами (а.с.19).
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України у власність земельну ділянку передається на підставі заяви громадянина, у якого ця земельна ділянка знаходиться в користуванні.
Згідно ч.2 ст.118 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (статті 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із частиною третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.
Як роз'яснив Пленум ВСУ в абзаці 2 п.2 постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151, 153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст.15 ЦПК України, судам підвідомчі справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Правова позиція щодо визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним викладена в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 року № 6-33 цс 13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.
Порядок видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку передбачено Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в т.ч. на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої в МЮ України 04 червня 1999 року за №354/3647) (далі - Інструкція) з послідуючими змінами, у редакції, чинній на час отримання останнім права власності.
Відповідно до п.1.13 вказаної Інструкції складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при переоформлені правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою у встановленому порядку технічною документацією.
Витяг про земельну ділянку можливо отримати тільки тоді, коли ця земельна ділянка занесена до кадастру, пройшла державну реєстрацію, відкрито Поземельну книгу і ділянці присвоєно кадастровий номер.
Відомості про земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні, які були зареєстровані до 01 січня 2013 року у державному реєстрі земель, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення (п.4 прикінцевих перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр».
Кадастровий номер земельній ділянці присвоюється для ідентифікації місцезнаходження на території України. Це індивідуальний, (який не може повторюватися), цифровий номер, який зберігається за земельною ділянкою протягом всього часу її існування.
Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці визначений чинним земельним законодавством, зокрема, ст.ст. 193 та 194 ЗК України, ст.ст. 1 та 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр», постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру».
Відповідно до п.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.
За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, наданих позивачем, враховуючи відсутність доказів зі сторони відповідача на спростування позовних вимог, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3,4,10,88,212-215,224 ЦПК України,
Судові витрати залишити за позивачами.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Новоукраїнського районного суду протягом 10 днів з дня його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько