АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, третя особа:Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади, посилаючись на те, що ОСОБА_2 зазначив, що з 29 грудня 2000 року він є арбітражним керуючим, однак з 23 червня 2014 року дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого припинено на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 23 червня 2014 року за № 1004 /5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Підставою для винесення наказу став лист Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №10-47/2811 від 13 травня 2014 року до управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства Міністерства юстиції України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року, залишеного без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного та Вищого Адміністративного суду України визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23 червня 2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2, зобов'язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) ОСОБА_2 дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26 березня 2013 року та внести до Єдиного державного реєстру арбітражних керуючих України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому ОСОБА_2 дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 582 від 26 березня 2013 року.

На момент припинення дії свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_2 був призначений арбітражним керуючим у декількох справах, порушених господарським судом Дніпропетровської області.

Оскільки дія свідоцтва була припинена з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 рік, позивачем не було отримано оплату за його послуги як арбітражного керуючого. У звязку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь 52 876,66 грн. матеріальної та 18000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню із закриттям провадження у справі з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 12 ГПК України обумовлено які справи, підвідомчі господарським судам, зокрема: п.2 справи про банкрутство; п. 7 справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» розяснено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, зокрема, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

У постанові Вищого господарського суду України № 910/8031/13 від 25.08.2015, розяснено, що провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.

Згідно статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражні керуючі є субєктами незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Статтею 115 зазначеного Закону передбачено, що Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади, а саме, припиненням дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 рік, у звязку з чим позивачем не було отримано оплату за його послуги при здійсненні повноважень арбітражного керуючого при провадженні з банкрутства.

З огляду на наведені норми законів та розяснення щодо їх застосування, а також фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що спір, який виник між ОСОБА_2 та відповідачами виник з питань застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а не цивільного судочинства.

А відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу, а згідно п.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закритю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, третя особа:Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями органу влади - закрити.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3