АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Вербової І.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 4 квітня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування суми завдатку та захист прав споживачів,

Справа № 761/3877/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/4705/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суму еквівалентну 1 000 доларів США по курсу НБУ на день проголошення рішення.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 5 листопада 2015 року уклала з відповідачем договір завдатку на суму 11 540 UАН/500 USD, який є забезпеченням виконання сторонами домовленості щодо переходу до неї права власності на автомобіль Daihatsu Sirion, 2009 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1.

Позивач посилалася на те, що відповідач свої зобов'язання не виконала, листи, направлені на її адресу, не отримує, що свідчить про небажання відповідача вести листування, тому вона зобов'язана повернути суму завдатку 11540 UAH / 500 доларів США та додатково сплатити суму у розмірі завдатку 11540 UAH / 500 доларів США

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдаток в загальному розмірі 26 190 грн. 85 коп. та вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, так як відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд не мав підстав для заочного розгляду справи. .

Також представник відповідача зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки відповідач не є власником автомобіля, зазначеним у п. 1 договору від 5 листопада 2015 року, тому не може укладати договір відчуження вказаного автомобіля та не може бути відповідачем по справі, а сума завдатку, яка на думку представника є авансом, має бути повернута не у подвійному розмірі та відповідно до умов

- 2 -

договору у національній валюті.

Також представник відповідача зазначає, що судом не перевірено факт передачі грошової суми позивачем та не досліджено умови та підстави надіслання письмової вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 листопада 2015р. сторони уклали договір завдатку, за яким відповідач, як фізична особа-підприємець та представник продавця, зобов'язалася сприяти укладенню угоди з приводу відчуження автомобіля на користь позивача і після отримання завдатку не здійснювати жодних дій, пов'язаних з переведенням прав на вказаний автомобіль на користь третіх осіб.

За умовами укладеного сторонами договору позивач, як покупець, внесла представнику продавця, відповідачу, завдаток у сумі 11 540грн./500 USD в рахунок платежів за транспортний засіб марки Daihatsu, модель Sirion, 2009 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, вартістю 178 560грн. (7200 USD).

Також у договорі сторони погодили, що внесений завдаток є частиною повної вартості зазначеного автомобіля і вноситься на забезпечення виконання договору по переходу прав на нього на користь покупця і (або) осіб за його вказівкою.

Строк дії договору сторони визначили до 6 грудня 2015р.

3 грудня 2015р. позивач направила на адресу відповідача вимогу-повідомлення про виконання зобов'язань за договором, який повернувся без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала свої зобов'язання за договором завдатку, а тому повинна його повернути у подвійному розмірі та виходячи із еквівалента 1000 доларів США до гривні.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу автомобіля.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися, що такий договір буле укладений у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума у розмірі 11 540грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу, так як відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов'язань за договором.

Вказані норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції, який безпідставно прийшов до висновку, що відповідачем був отриманий завдаток, який підлягає поверненню відповідно до положень ст. 571 ЦК України у подвійному розмірі.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач не укладала договір завдатку, як власник автомобіля, який має намір придбати позивача, а виступала тільки представником продавця і не брала на себе зобов'язання продати позивачу автомобіль, характеристика якого надана у договорі, а зобов'язалася сприяти укладенню такої угоди.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є належним

- 3 -

відповідачем у даному спорі, так як не є продавцем автомобіля, колегія суддів вважає безпідставними, так як з укладеного договору завдатку вбачається, що саме ОСОБА_1 отримала від позивача 11 540грн. завдатку у рахунок платежів за транспортний засіб, а відтак зобов'язана повернути отриману суму, оскільки позивачем зазначений у договорі автомобіль придбаний не був.

Посилання представника відповідача у апеляційному суді на те, що позивач придбала автомобіль, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 23 лютого 2017р., на думку колегії суддів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачем не надано докази у підтвердження того, що отримана від позивача грошова сума була передана продавцю придбаного позивачем автомобіля і вказаний автомобіль був придбаний за сприяння відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів передачі грошових коштів відповідачу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з тексту договору вбачається, що покупець, позивач, вніс представнику продавця, відповідачу, завдаток у сумі 11 540грн., що свідчить про отримання грошових коштів ОСОБА_1

При цьому, нормами матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникають з договору завдатку, не передбачено складання окремого документу у підтвердження передачі грошових коштів.

Також відповідачем не оспорювалося укладення з позивачем договору завдатку та її підпис під договором. Не містить таких посилань і апеляційна скарга представника відповідача.

Однак, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання у апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для стягнення суми авансу еквівалентної доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення, оскільки така умова відсутня у тексті укладеного сторонами договору, а зазначення у договорі еквівалент внесеної суми та вартості автомобіля у доларах США не свідчить про отримання грошової суми відповідачем у доларах США.

Також обґрунтованим є посилання у апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права при розгляді даної справи, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідач не була повідомлена належним чином про день та час розгляду справи судом, так як судова повістка повернулася до суду без вручення за закінченням терміну зберігання, що не є належним повідомленням сторони про судовий розгляд відповідно до ст. 74, 76 ЦПК України, тому суд першої інстанції не мав правових підстав для проведення заочного розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Порушені судом першої інстанції права відповідача на участь у розгляді справи були відновлені судом апеляційної інстанції, який провів судовий розгляд за участю представників сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає зміні, а розмір суми, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню до 11 540грн. - суми отриманого відповідачем авансу.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

- 4 -

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 4 квітня 2016 року змінити, зменшивши розмір суми, яка підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 11 540грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: