Справа № 336/124/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Наумова О.О.,

при секретарі: Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах позивача 11.01.2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, який 30.05.2016 року уточнив, в обгрунтування позовних вимог зазначає, що 13.07.2012 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R091.003-TEK.0016018, за яким відповідач по справі отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. строком на 48 місяців, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядок, встановлений договором. Позивачем були виконано умови договору та надано відповідачу кредит.

У порушення умов договору та ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 20.05.2016 року утворилась заборгованість 81386,09 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 29089,87 грн. в тому числі 23048,13 грн. прострочена заборгованість з оплати кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 5481,55 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 11241,67 грн., пені за несвоєчасність виконання обовязків за договором в сумі 35573,00 грн., у звязку із чим позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 81386,09 грн. за кредитно-заставним договором № R091.003-TEK.0016018 від 13.07.2012 року, а також судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягає на його задоволенні в подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача, проти позову заперечував, про що надав письмові заперечення проти позову, та просив застосувати позовну давність до заявлених вимог. В подальшому будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи до суду не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи вищенаведене, а також розумні строки розгляду даної справи, суд вважає розглянути справи без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 13.07.2013 року ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R091.003-TEK.0016018, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. строком на 48 місяців та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

З позовної заяви встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з викладеним, згідно наданих позивачем розрахунків станом на 20.05.2016 року відповідачка має заборгованість 81386,09 грн., а саме - заборгованість за кредитом в сумі 29089,87 грн. в тому числі 23048,13 грн. прострочена заборгованість з оплати кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 5481,55 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 11241,67 грн., пені за несвоєчасність виконання обовязків за договором в сумі 35573,00 грн.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № R091.003-TEK.0016018 від 13.07.2012 року, надходження готівки особистих коштів платника ОСОБА_1 для погашення кредиту було проведено 20.08.2012 року на суму 1203,00 грн., 20.09.2012 року на суму 1203,00 грн., 12.10.2012 року на суму 163,13 грн., тобто у меншому розмірі ніж було передбачено графіком погашення кредиту.

У подальшому, починаючи з листопада 2012 року погашення кредитного договору ОСОБА_1 не здійснювалось.

Проте, суд не погоджується з нарахованим позивачем розміром заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафних санкцій.

Як вбачається з договору № № R091.003-TEK.0016018 від 13.07.2012 року, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 13.06.2016 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено, ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з жовтня 2012 року, а з листопада 2012 року зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 11 січня 2016 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 20 по 21 число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення та процентів кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до певного числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № R091.003-TEK.0016018 від 13.07.2012 року, нарахування штрафних санкцій на суму кредиту відбулося у жовтня 2012 року, тобто слід вважати, що саме з цієї дати банк довідався про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України).

Таким чином, строк загальної позовної давності слід рахувати з 20 жовтня 2012 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до позивача 11 січня 2016 року.

Тому на думку суду, ПАТ Банк «ТРАСТ» пропустило строки звернення до суду за захистом свого порушеного права у період з 20 жовтня 2012 року до 11 грудня 2013 року.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст.ст. 549 - 552 ЦК України.

Крім того, згідно положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов'язання з жовтня 2012 року, проте позивач звернувся до суду лише у грудні 2016 року, що потягло за собою збільшення відповідальності Боржника шляхом нарахування пені, а відповідно до ч.2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються із боржника, якщо кредитор умисно чи з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Також встановлено, що позивач розраховуючи суму пені виходив із суми накопиченої заборгованості, проте з таким розрахунком погодотися не можна з наступних підстав.

Відповідно до п.4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту Кредитор нараховує, а Клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,30 відсотків від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором сума щомісячного платежу складає 1203,00 грн., яка розподілялася на погашення тіла кредиту, процентів та комісії, а тому сума пені скаладає з 15 серпня 2015 року по 15 грудня 2016 року в розмірі 3445,29 грн. яка й розрорахована із суми щомісячного прострочено платежу з урахуванням кількості прострочених днів у відповідному місяці.

У зв'язку з чим, заборгованість відповідачки складає 31376,51 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 21011,93 грн., заборгованість по прострочених відсотках за фактичне користування кредитом в розмірі 1842,62 грн., заборгованість за простроченою комісією за обслуговування кредиту в розмірі 5076,67 грн. та заборгованість по пені в розмірі 3445,29 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 31376,51 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати просуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, в зв'язку з чим стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 407,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 257, 264, 266, 526, 530, 551, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (01014, м. Київ, вул. С.Струтинського, буд. 8, , рах. № 2, МФО 380474) заборгованість за кредитним договором № R091.003-TEK.0016018 від 13/07/2012 року у розмірі 31376,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (01014, м. Київ, вул. С.Струтинського, буд. 8, , рах. № 2, МФО 380474) витрати по сплаті судового збору в розмірі 407,00 грн.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення коштів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (01014, м. Київ, вул. С.Струтинського, буд. 8, , рах. № 2, МФО 380474) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов