Справа № 558/608/16-ц
номер провадження 2/558/36/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_6 районної державної адміністрації, співвідповідач ОСОБА_4 сільська рада Демидівського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай), в якій просить визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель колишьої Агрофірми ім. Грушевського, на території ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області та зобовязати ОСОБА_6 районну державну адміністрацію видати сетрифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_2.

Крім того, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_6 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій просить встановити факт належності йому, ОСОБА_7, свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, що видане на імя ОСОБА_8.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, ухвалою суду від 10 березня 2017 року вказані вище позовні заяви ОСОБА_2 були обєднані в одне провадження для спільного їх розгляду.

Згідно таких позовних заяв позивач ОСОБА_2 вказував про те, що 2 липня 1993 року на підставі наказу № 9 він був прийнятий на роботу трактористом в Агрофірму ім. Грушевського. 30 квітня 1994 року був звільнений з роботи в Агрофірмі ім. Грушевського в звязку з призовом на строкову службу до Збройних Сил України. З 28 червня 1994 року по 27 березня 1996 року проходив строкову службу в рядах Української армії.

25 квітня 1996 року він знову був прийнятий на роботу трактористом в Агрофірму ім. Грушевського, де працював до 10 лютого 2003 року.

30 квітня 2001 року внаслідок розпаювання майна Агрофірми ім. Грушевського, отримав свідоцтво про право власності на майновий пай в Агрофірмі ім. Грушевського, як член колективного сільськогосподарського підприємства. Однак, він не отримав земельної частки (паю), як член колективного сільськогосподарського підприємства.

З відповіді Відділу Держгеокадастру в ОСОБА_6 районі Рівненської області від 7 листопада 2016 року вказано, що він не був включений до списку громадян, які мають право власності на земельну частку (пай) Агрофірми ім. Грушевського. Вважає, що відсутність його прізвища у вказаному списку є помилковим і він набув право на земельну частку (пай), оскільки на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю був членом підприємства.

Згідно рішення № 2 від 2 квітня 1994 року ОСОБА_4 сільською радою Демидівського району Рівненської області було передано в колективну власність Агрофірмі ім. Грушевського земельні ділянки для сільськогосподарського використання з метою подальшого їх паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі.

19 квітня 1994 року Агрофірмі ім. Грушевського був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії РВ № 00003, до якого був доданий список громадян, які на момент видачі такого державного акта були членами агрофірми, для отримання земельної частки (паю). Відповідно до такого державного акта на право колективної власності на землю Аргофірма ім. Грушевського здійснила паювання землі, визначивши розмір земельної частки (паю) у колективній власності кожного члена підприємства без виділення земельної ділянки в натурі.

У відповідності до абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94, який був чинним на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

В той же час, як передбачено п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадиться відповідною районною державною адміністрацією. Разом з тим, вище зазначеними Указами Президента України не встановлювався строк протягом якого особа повинна звернутися до районної державної адміністрації для отримання сертифіката на право на земельну частку (пай).

Позивач ОСОБА_2 у позовних заявах вказує про те, що вважає, оскільки працював в Агрофірмі ім. Грушевського, то на законних підставах набув право на земельну частку (пай). Набуття ним права на земельну частку (пай) підтверджується трудовою книжкою, що видана Агрофірмою ім. Грушевського; свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірми ім. Грушевського РВ № 0095808, виданим ОСОБА_8 30 квітня 2001 року; довідкою Управління Держгеокадастру у ОСОБА_6 районі Рівненської області від 7 листопада 2016 року № 29-1717-0.5-602/2-16.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_2 вказував про те, що при видачі йому свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року було допущено помилку в написанні його імені, а саме: вказано, що таке свідоцтво видане ОСОБА_8, замість правильного ОСОБА_2.

З вказаних підстав у позовних заявах ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель колишьої Агрофірми ім. Грушевського, на території ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області, та зобовязати ОСОБА_6 районну державну адміністрацію видати сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_2, а також встановити факт належності йому, ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, що видане на імя ОСОБА_8.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги позивача підтримали, з підстав, вказаних у позовних заявах, просили їх задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив судовий розгляд справи провести без його участі. При розгляді справи покладався на розсуд суду (а.с. 101).

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області ОСОБА_5 в судовому засіданні по даній справі 21 березня 2017 року позовні вимоги позивача ОСОБА_2 визнала частково, не заперечувала проти встановлення факту належності позивачеві ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, що видане на ім'я ОСОБА_8 Інші позовні вимоги позивача не визнавала.

В судовому засіданні 24 квітня 2017 року представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області ОСОБА_5 позовні вимоги позивача ОСОБА_2 не визнала у повному обсязі та пояснила, що позивачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що він був членом сільськогосподарського формування Аргофірми ім. Грушевського. Те, що позивач працював трактористом в Аргофірмі ім. Грушевського не підтверджує його членство у такому сільськогосподарському підприємстві. На цей час вільних земель на території сільської ради немає. Оскільки, немає жодних доказів того, що ОСОБА_2 був прийнятий у члени Агрофірми ім. Грушевського, то вважає, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року не могло бути видане позивачеві ОСОБА_7

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що він працював трактористом в Агрофірмі ім. Грушевського (с. Вовковиї, Демидівського району Рівненської області), а тому вважає, що набув право на земельну частку (пай), як член вказаного підприємства.

Згідно дослідженої в судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_2 серії АХ № 557625, виданої Агрофірмою ім. Грушевського 2 липня 2000 року (а.с. 7-8) ОСОБА_2 працював трактористом у Агрофірмі ім. Грушевського з 2 липня 1993 року по 30 квітня 1994 року. 30 квітня 1994 року був звільнений з роботи в Агрофірмі ім. Грушевського у звязку з призовом в ряди армії. Також 25 квітня 1996 року ОСОБА_2 був прийнятий в Агрофірму ім. Грушевського трактористом та 1 березня 2000 року був переведений з Агрофірми ім. Грушевського на роботу трактористом в СФГ «Світанок», у звязку з реорганізацією Агрофірми ім. Грушевського в СФГ «Світанок». 10 лютого 2003 року позивач був звільнений з роботи в СФГ «Світанок».

Як встановлено з повідомлення Відділу Держгеокадастру у ОСОБА_6 районі Рівненської області № 29-1717-0.5-602/2-16 від 7 листопада 2016 року (а.с. 14) Державний акт серії РВ № 00003 на право колективної власності на землю Агрофірми ім. Грушевського на території ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області, виданий відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області від 2 квітня 1994 року № 2 про що в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю зроблено запис від 19 квітня 1994 року за № 5. В додатку 1 до Державного акта серії РВ № 00003, у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ОСОБА_2 не включений. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються ОСОБА_6 районною державною адміністрацією Рівненської області на імя ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався.

Згідно, дослідженого судом проекту роздержавлення та приватизації земель Агрофірми ім. Грушевського, розташованого на адміністративній території ОСОБА_4 сільської ради народних депутатів Млинівського району Рівненської області, що затверджений 20 грудня 1993 року Рівненською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук (а.с. 129-139), встановлено, що позивач ОСОБА_2 у список осіб членів колективного господарства ім. Грушевського включений не був.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 зазначали про те, що позивач ОСОБА_2 працював трактористом в Агрофірмі ім. Грушевського, що в с. Вовковиї Демидівського району Рівненської області. Однак, записів про те, що позивач ОСОБА_2 був прийнятий у члени колективного сільськогосподарського підприємства - Агрофірми ім. Грушевського, вказана трудова книжка не містить.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 57 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Із змісту наведеного випливає, що особа набуває право на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, таке право виникає у члена колективного сільськогосподарського підприємства з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на одержання земельної частки (паю) у членів колективних сільськогосподарських підприємств виникає не з часу внесення членів таких підприємств до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, членом якого він є.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною 3 ст. 1 цього Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94 доручено прискорити приватизацію земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, та передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції. Згідно з п. 4 даного Указу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пояснення позивача та його представника, що на час видачі державного акту про право колективної власності на землю Агрофірми ім. Грушевського позивач постійно працював у вказаному підприємстві, а тому має право на отримання у власність та виділення в натурі земельної частки (паю) із земель, що є колективною власністю Агрофірми ім. Грушевського не відповідають вимогам ст. 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", відповідно до якої членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Відповідно до ст. 19 цього Закону трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Доказів, що підтверджували б подання позивачем заяви про прийняття його в члени Агрофірми ім. Грушевського надано не було. А тому, без свого волевиявлення ОСОБА_2 не міг стати членом Агрофірми ім. Грушевського, оскільки це порушує принцип добровільності, визначений ст. 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство".

Позивачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 не надано до суду жодних доказів про прийняття позивача ОСОБА_2 у члени колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірми ім. Грушевського, чи доказів про його намір стати членом такого підприємства.

Надані позивачем та його представником докази трудова книжка серії АХ № 557625 (а.с. 7-8), військовий квиток серії НК № 6184417 (а.с. 9-11), повідомлення Відділу Держгеокадастру у ОСОБА_6 районі Рівненської області № 29-1717-0.5-602/2-16 від 7 листопада 2016 року (а.с. 14), повідомлення Архівного відділу ОСОБА_6 районної державної адміністрації № 70/01-0 від 29 листопада 2016 року (а.с. 16), протокол № 15 засідання правління Агрофірми ім. Грушевського (а.с. 117-124), протокол № 4 зборів уповноважених Агрофірми ім. Грушевського (а.с. 125-128) не містять будь-яких відомостей про прийняття позивача ОСОБА_2 у члени Агрофірми ім. Грушевського, чи включення у список осіб членів колективного сільськогосподарського підприємства Агрофірми ім. Грушевського (додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії РВ № 00003).

Враховуючи вказані та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наведені правові норми, суд приходить до висновку про не доведення позивачем позовних вимог про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель колишньої Агрофірми ім. Грушевського, на території ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області, у звязку з чим у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, оскільки є необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на земельну частку (пай), то не підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про зобовязання відповідача ОСОБА_6 районної державної адміністрації видати позивачеві ОСОБА_7 сертифікат на право на земельну частку (пай).

Крім того, на час розгляду справи районні державні адміністрації не здійснюють видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай), а видають розпорядження (якщо земельна ділянка розташована за межами населених пунктів) про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Оскільки в судовому засіданні позивачем та його представником не доведено членства позивача у колективному сільськогосподарському підприємстві Агрофірмі ім. Грушевського, а отже, немає підстав вважати, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, власником якого вказаний ОСОБА_8 (а.с. 12), належить позивачеві ОСОБА_7.

В судовому засіданні позивач своїми поясненнями підтвердив те, що будь-якого майна на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року, йому не видавалося.

За таких обставин, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами те, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ № 0095808 від 30 квітня 2001 року належить позивачеві, а тому такі позові вимоги позивача не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні позивачем не доведено своїх позовних вимог, у звязку з цим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Підстав для задоволення позовних вимог позивача не встановлено, а тому понесені позивачем судові витрати (витрати по сплаті судового збору), відповідно до положень ст.ст. 88, 89 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94, ст. ст. 10, 11, 88, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 сільської ради Демидівського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2017 року.