Справа № 226/323/17
Провадження № 2/226/202/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24.04.2017 м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пікало К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в обґрунтування якого вказала, що 17.06.2006 вона уклала шлюб з відповідачем, який рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2016 розірваний. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу 16.05.2009, та зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Димитрова 01.06.2009, ними була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Спірна квартира зареєстрована на імя відповідача. Після розірвання шлюбу позивач залишилася проживати з дочкою у даній квартирі. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги і просила суд визнати за нею право власності на ? частину та за відповідачем, ОСОБА_2, право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності, де висловила згоду на ухвалення у справі заочного рішення, просила вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся неодноразово у спосіб, передбачений діючим цивільним процесуальним законодавством, жодних заяв та клопотань суду не надав, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 17.06.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2016 (а.с.11-13).

За договором купівлі-продажу від 16.05.2009, посвідченого приватним нотаріусом Димитровської міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м належить на праві приватної власності відповідачеві ОСОБА_2 та зареєстрована за ним, як за власником, у Бюро технічної інвентаризації м. Димитрова 01.06.2009 (а.с.14, 15).

Станом на 20.04.2017 власник зазначеної квартири не змінився, ним продовжує бути ОСОБА_2 (інформаційна довідка № 85413527, а.с. 51).

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність придбаного в період шлюбу майна подружжю закріплена і ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 69 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, при цьому за положенням ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторін після укладення шлюбу 17.06.2006 і до його розірвання 23.08.2016.

За таких обставин, суд вважає, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, дійсно є спільною сумісною власністю подружжя, тому цю квартиру необхідно поділити між сторонами. Доказів на підтвердження придбання квартири одним з подружжя за кошти, що належали йому особисто, суду не надано.

За відомостями звіту про оцінку майна від 01.03.2017, ринкова вартість квартири загальною площею 42,1 кв.м, що розташована за адресою: Донецька область, м. Мирноград (раніше Димитров), АДРЕСА_4, складає 189752 (сто вісімдесят девять тисяч сімсот пятдесят дві) гривні 00 копійок (а.с. 20-40).

У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, і при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, позицію позивача ОСОБА_1, яка просила визнати за нею та за відповідачем право власності кожного на ? квартири, те, що на утриманні позивача після розірвання шлюбу перебуває неповнолітня дитина, враховуючи інтереси сторін і дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та розподілити спільне майно подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру № 65 будинку № 6 м-ну Восточного в місті Мирнограді Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 42,1 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана відповідачем до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Салькова