УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Євграфової Є.П., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: Головне управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання недійсним договору, стягнення коштів та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання недійсним договору № 500188 від 26 січня 2013 року з додатком № 1 до нього, стягнення коштів у розмірі 46 738 грн 73 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, посилаючись на вимоги ст. ст. 5, 18, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернулась із апеляційною скаргою.

УхвалоюАпеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, встановлених ст.ст. 121, 295, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу до апеляційного суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її ОСОБА_3, виходив із того, що заявниця у наданий їй строк не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме: не сплатила судовий збір.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального закону, виходячи з такого.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліку, а саме: сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначала, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору (а. с. 120-123), оскільки згідно із цією нормою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Крім того на виконання вимог ухвали від 27 травня 2016 року ОСОБА_3 подала заяву, у якій також посилалася на те, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 3 ст. 22 згаданого Закону встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов'язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставин, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав.

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі за її, як споживача, позовом, пов'язаним із захистом її порушених прав, має сплачувати судовий збір.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а питання про відкриття апеляційного провадження - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Є.П. Євграфова

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана