АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту ядерних досліджень Національної Академії Наук України про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інституту ядерних досліджень Національної Академії Наук України, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати незаконним наказ директора Інституту В.І. Слісенко №110-к від 21.06.2016 року, яким його звільнено з посади наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів, у зв'язку з реорганізацією (ліквідацією окремих відділів та посад) та скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та скасувати його; поновити його на посаді наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів Інституту ядерних досліджень НАН України з 21.06.2016 року; стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 21.06.2016 року по день поновлення на роботі в розмірі 24 317, 90 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Справа № 756/9331/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/1098/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що працював у відповідача з 21.01.1988 року. Наказом № 110-к від 21.06.2016 року його було звільнено з посади наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів у зв'язку з реорганізацією (ліквідацією окремих відділів та посад) та скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки після попередження про наступне звільнення (24.02.2016 року) та до дати безпосереднього звільнення (21.06.2016 року), на роботу до відповідача було прийнято осіб, які раніше не перебували в штаті відповідача. Станом на 11.03.2016 року у відповідача була вакантна одна посада бухгалтера першої категорії та дві посади прибиральника службових приміщень. В порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України він не був повідомлений про наявність в інституті вакантних посад та йому такі посади не пропонувалися. До того ж станом на 29.04.2016 року (дата з якої він підлягав звільненню), а також на саму дату звільнення - 21.06.2016 року ні посадовий оклад, ні посада наукового співробітника у відділі теорії ядерних процесів, яку він обіймав, скорочена не була. Крім того, всупереч вимогам ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відповідачем лише 15.03.2016 року (тобто менше ніж за два місяці до запланованої дати вивільнення) було направлено до профспілкового комітету профспілки працівників НАН України звернення відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України про надання згоди на розірвання трудового договору з ним на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Незаконне звільнення призвело до вимушених змін у його житті, чим йому завдано моральних страждань.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не взяв до уваги, що відповідачем було порушено порядок вивільнення працівників, який передбачений ст. 49-2 КЗпП України, оскільки його не було повідомлено про наявність вакантних посад та не запропоновано ці посади. Крім того, профспілку не було завчасно попереджено про заплановані вивільнення працівників, а саме звільнення проведено більше ніж через місяць після надання згоди профспілки на його звільнення. Крім того, на час його звільнення із штатного розкладу було виключено лише посадовий оклад наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів, а сама посада була виключена лише 01.07.2016 року уже після звільнення та ці обставини відповідач визнав.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача Никонюк К.К. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом директора Інституту ядерних досліджень АН УРСР Вишневського І.М. № 8-л від 21.01.1988 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ІЯД на посаду старшого інженера у відділ радіаційної фізики, а надалі був переведений на інші посади. Остання посада, яку він обіймав - науковий співробітник відділу теорії ядерних процесів.

З метою ефективного та раціонального використання бюджетних коштів, а також на виконання положень ст. 28 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» Президія Національної академії наук України у п. 6.2. Постанови № 11 від 20.01.2016 року постановила: до 01.04.2016 подати Президії НАН України пропозиції щодо оптимізації структури апарату Президії НАН України, в тому числі щодо скорочення штату.

Протоколом № 2 засідання Вченої ради Інституту від 09.02.2016 року, окрім інших питань, що стосуються суттєвого скорочення бюджетного фінансування НАН України у 2016 році, розглянуто питання про ліквідацію відділу ядерних процесів, у якому працював позивач.

У зв'язку з проведенням в Інституті скорочення численності працівників, з підстав суттєвого зменшення обсягу фінансування Інституту з одночасним підвищенням видатків на забезпечення заробітної плати у 2016 році, а також подальше підвищення тарифів на енергоносії, з урахуванням оптимізації структури інституту з визначенням шляхів оптимізації штатного розпису та численності працівників структурних підрозділів інституту, 11.03.2016 року в.о. директора інститут Слісенко В.І. звернувся до голови профкому Інституту для погодження переліку працівників, з якими передбачено розірвання договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у кількості 51 осіб, у тому і числі ОСОБА_1

Згідно протоколу № 5 засідання профспілкового комітету Інституту від 15.03.2016 року, у зв'язку з проведенням в інституті скорочення чисельності працівників, надано згоду на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП з працівниками, що є членами профспілки працівників Інституту, у тому числі ОСОБА_1

Рішенням від 22.02.2016 року спільного засідання робочих комісій, призначених наказом в.о. директора Інституту, для визначення шляхів оптимізації штатного розпису та численності працівників структурних підрозділів інституту рекомендовано Дирекції інституту (з дотриманням вимог чинного законодавства) внести зміни в штатний розпис Інституту з 01.05.2016 року та виключити зі штатного розпису у тому числі і посадовий оклад наукового співробітника по відділу теорії ядерних процесів ОСОБА_1

Наказом про скорочення штату працівників в.о. директора Інституту № 42-к від 23.02.2016 року внесено зміни в штатний розпис Інституту, а саме з 01.05.2016 року виключено зі штатного розпису, у тому числі, і посадовий оклад (та виплат згідно законодавства України) наукового співробітника по відділу теорії ядерних процесів ОСОБА_1

24.02.2016 року ОСОБА_1 було письмово повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням численності працівників з 29.04.2016 року. Проставити підпис на повідомлені ОСОБА_1 відмовився, про що комісією працівників Інституту складено акт.

Наказом № 110-к від 21.06.2016 року позивача звільнено з посади наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів, у зв'язку з реорганізацією (ліквідацією окремих відділів та посад) та скороченням чисельності працівників, з виплатою вихідної допомоги, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.103).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддівне може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до довідки ІЯД НАН України від 09.06.2016 року у період з 24.02.2016 року, тобто з часу повідомлення позивача про майбутнє звільнення на роботу в ІЯД НАН України були прийнято чотири особи на такі вакантні посади: начальника служби фізичного захисту; бухгалтера першої категорії; прибиральника службових приміщень; заступника головного бухгалтера.

Разом з тим, при попередженні про наступне вивільнення, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 погодилися на переведення їх на посади прибиральника службових приміщень, а позивач від підпису на повідомленні відмовився.

Відповідно до витягу з протоколу № 12 засідання дирекції ІЯД (спільне засідання з профспілковою організацією) від 29.02.2016 року ОСОБА_1 наміру займати вільну посаду прибиральника службових приміщень не виказав.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги по те, що позивачу не було запропоновано вільних посад колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зміни в штатний розклад, згідно з якими було скорочено посаду наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів внесено лише 01.07.2016 року (штатний розклад а.с. 123- 127), тобто уже після звільнення позивача.

За відсутністю належним чином внесених змін до штатного розкладу щодо скороченої посади суд першої інстанції помилково вважав звільнення позивача таким, що проведено у відповідності з вимогами трудового законодавства.

Крім того, згідно з положеннями ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згода на звільнення позивача профспілкового органу надана 15.03.2016 року (протокол № 5 профспілкового комітету ІЯД НАН України), а звільнення позивача відбулося 21.06.2016 року, тобто більше ніж через три місяці з дня одержання згоди профспілкової організації.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до ч. ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток при виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Останніми місяцями перед звільненням позивача є квітень та травень 2016 року, при цьому у травні позивач не працював, оскільки перебував на лікарняному та у відпустці. У квітні позивач працював 12 робочих днів, заробітна плата за які складає 3082,79 грн. та 924,84 грн. - 30 % за науковий стаж. Середньоденна заробітна плата складає 333,97 грн. ( 3082,79 + 924,84 : 12 днів). Кількість днів вимушеного прогулу складає (з урахуванням позовних вимог) 109 днів.

Виходячи з меж позовних вимог колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 317,90 грн.

Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Звільнення позивача з порушення, встановленого порядку внесло зміни в життєві стосунки позивача, призвело до душевних страждань та витрати часу на поновлення порушених прав. Враховуючи характер, тяжкість та тривалість моральних страждань колегія суддів вважає, що 1 000 грн. є достатнім та справедливим покриттям в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати, які складаються із судового збору з вимог майнового та немайнового характеру за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, підлягають стягненню у порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді наукового співробітника відділу теорії ядерних процесів Інституту ядерних досліджень Національної Академії Наук України з 21.06.2016 року.

Стягнути з Інституту ядерних досліджень Національної Академії Наук України на користь ОСОБА_1 24 317,90 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 606,32 грн. судового збору.

Стягнути з Інституту ядерних досліджень Національної Академії Наук України на користь держави судовий збір у розмірі 1 157,52 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді