печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Василевській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 04.04.2016 р. № 136-к про звільнення ОСОБА_1 з посади Віце-Президента Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;

- визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 26.05.2016 р. № 205-к про внесення змін до наказу від 04.04.2016 р. № 136-к

- поновити ОСОБА_1 на посаді Віце-Президента Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» з 04.04.2016 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що звільнення з займаної посади згідно наказу від 04.04.2016 р. № 136-к в зв'язку з прогулом 04.04.2016 р. в період його тимчасової непрацездатності є таким, що не відповідає чинному трудовому законодавству. При цьому, в подальшому після підтвердження поважності причин відсутності Позивача на робочому місці в період з 04.04.2016 р. по 20.05.2016 р. Відповідачем поновлено Позивача на займаній посаді, про що останнього в належний спосіб не повідомлено, дій, які б свідчили про допуск працівника до роботи, надання обсягу роботи відповідно до функціональних обов'язків та оплату праці Відповідачем не вчинено, а відтак, прийняття Відповідачем в подальшому наказу від 26.05.2016 р. № 205-к про внесення змін до наказу від 04.04.2016 р. № 136-к є неправомірним.

В судовому засіданні представники Позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представники Відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, вказавши, що звільнення Позивача з займаної посади відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. Підтримали раніше подані письмові заперечення. Додатково зазначили, що 04.04.2016 р. Позивач з'явився на роботі та о 09-32 год. покинув робоче місце і до кінця робочого дня на робочому місці не з'явився, поважність причин відсутності не повідомив, про що складено відповідний акт, та в зв'язку з чим видано наказ про його звільнення за прогул. До 16.05.3016 р. Позивач в жодний належний спосіб не повідомив роботодавця про поважність причин відсутності на роботі, хоча мав вжити заходів щодо належного повідомлення роботодавця про причини відсутності ще з 04.04.2016 р., що в свою чергу свідчить про несумлінне виконання покладених на нього трудових обов'язків щодо своєчасного повідомлення роботодавця про причини відсутності на роботі. 23.05.2016 р., від дати з якої згідно листка непрацездатності мав приступити до роботи, та протягом до 26.05.2016 р. Позивач на робочому місці не з'являвся, причини неявки не повідомив, про що складено відповідні акти відсутності його на роботі за 23.05.2016 р., 24.05.2016 р., 25.05.2016 р., 26.05.2016 р. При цьому, Відповідачем вжито заходів з відновлення трудових прав Позивача шляхом внесення змін до попереднього наказу про звільнення щодо зміни дати звільнення. Доводи позивача що йому не створено умов для виконання трудових обов'язків є хибними та ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Розглянувши документи і матеріали, надані сторонами, заслухавши думку осіб, які з'явились в судове засідання, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 11.11.2014 р. згідно наказу № 488-к Позивач призначений на посаду начальника управління матеріально-технічних ресурсів Департаменту забезпечення виробництва ПАТ «Укртрансгаз».

14.01.2015 р. наказом № 13 Позивача переведено на посаду Віце-Президента ПАТ «Укртрансгаз».

В період з 04.04.2016 р. по 11.04.2016 р. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 3, а в наступному, з 12.04.2016 р. по 20.05.2016 року на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності:

- листок непрацездатності серія АГЯ № 353716, виданий 11 квітня 2016 року Київською міською клінічною лікарнею № 3 (режим стаціонарний з 04.04.2016 по 11.04.2016);

- продовження листка непрацездатності серія АГЧ № 468218, виданий філією № 2 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району міста Києва (режим амбулаторний з 12.04.2016 по 20.05.2016).

В період непрацездатності Позивача, його було звільнено з займаної посади згідно наказу від 04.04.2016 р. № 136-к на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, про що Позивачу стало відомо 18.05.2016 р.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за №17/81-97 від 9 липня 1998 року зазначено, що Конституція України закріплює та гарантує основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) і встановлює, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Стаття 4 КЗпП України визначає, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України про працю, прийнятих відповідно до нього.

Разом з тим особливістю правового регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за участю трудових колективів та профспілок. Найбільш соціально важлива частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям "засади регулювання праці і зайнятості", визначається лише законом.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем.

Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише законом.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічна гарантія права на працю передбачена і в статті 5-1 КЗпП України, згідно якої держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, серед іншого, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно доводів Позивача, які Відповідачем в належний спосіб не спростовані, зранку 04.04.2016 р. Позивач засобами телефонного зв'язку про свій хворобливий стан та наступну госпіталізацію повідомив керівника кадрової служби ПАТ «Укртрансгаз» та Президента ПАТ «Укратрансгаз» Прокопіва І.Б.

В подальшому засобами поштового зв'язку направив на адресу Відповідача листом (з описом вкладення та повідомленням про вручення) оригінал листка непрацездатності серії АГЯ № 353716, виданий 11.04.2016 р. Київською міською лікарнею № 3, а також попередив у супровідному листі, що продовжує хворіти.

20.05.2016 року Позивачем на ім'я Президента ПАТ «Укртрансгаз» Прокопіва І.Б. направлено черговий супровідний лист разом з оригіналом виправленого листка непрацездатності серії АГЯ № 353716 та оригіналом листка непрацездатності серії АГЧ № 468218, виданий філією № 2 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району м. Києва.

Отже, Позивач вжив всіх можливих заходів з метою повідомлення Відповідача про поважність причин своєї відсутності на роботі з 04.04.2016 р., про що Відповідачу достеменно було відомо.

Більше того, дізнавшись про поважність причин відсутності Позивача в період з 04.04.2016 р. по 20.05.2016 р. Відповідач на підставі листків непрацездатності серії АГЯ № 353716 та серії АГЧ № 468218, не поновлюючи Позивача на займаній посаді, прийняв наказ від 26.05.2016 р. № 205-к про внесення змін до наказу від 04.04.2016 р. № 136-к, яким змінив дату звільнення Позивача на 26.05.2016 р. та виплатив Позивачу компенсацію за 3 календарні дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 05.04.2016 р. по 26.05.2016 р.

Такі дії Відповідача свідчать про факт визнання ним помилкового звільнення Позивача з займаної посади в період його тимчасової непрацездатності.

Таким чином, дії Відповідача щодо звільнення Позивача з займаної посади в період його тимчасової непрацездатності суперечать чинному трудовому законодавству, а прийнятий ним наказ від 04.04.2016 р. № 136-к є незаконним та підлягає скасуванню.

Також судовим розглядом встановлено, сторонами не заперечується, що про своє звільнення з 04.04.2016 р. Позивач дізнався 18.05.2016 р., ознайомившись з наказом про звільнення, отримавши його копію та оформлену трудову книжку, а також належний розрахунок при звільненні.

Крім цього, судовим розглядом встановлено, що відповідно до листка непрацездатності від 11.04.2016 р. АГЧ № 468218 Позивач повинен був стати до роботи 21.05.2016 р., оскільки 21.05.2016 року було суботою, першим робочим днем після закриття лікарняного був понеділок 23.05.2016 р.

При цьому, незважаючи на те, що з 18.05.2016 р. трудові відносини між сторонами розірвано, не поновлюючи Позивача на роботі шляхом скасування наказу про його звільнення та видачі наказу про його поновлення на роботі, не ознайомлюючи Позивача про такі накази у встановленому законом порядку, та не вживаючи будь-яких дій щодо повідомлення Позивача про відновлення з ним трудових відносин, Відповідачем 23.05.2016 р., 24.05.2016 р., 25.05.2016 р., 26.05.2016 р. складено Акти про відсутність Позивача на робочому місці, на підставі яких ПАТ «Укртрансгаз» внесено зміни до наказу № 136-к від 04.04.2016 року про звільнення Позивача з 26.05.2016 р. на підставі п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що такі дії Відповідача суперечать чинному трудовому законодавству, а відтак, наказ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 26.05.2016 р. № 205-к про внесення змін до наказу від 04.04.2016 р. № 136-к, є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо дотримання Відповідачем процедури звільнення Позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, то слід зауважити наступне.

Згідно з пунктом 4 статі 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки звільнення з роботи за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) є заходом дисциплінарного стягнення, і такий захід має застосовуватися роботодавцем у чіткій відповідності до порядку застосування дисциплінарних стягнень, який передбачений статтею 149 КЗпП України.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 04.04.2016 р. по 20.05.2016 року Позивач був відсутній на роботі та не виконував свої посадові обов'язки в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, поважність причин відсутності на робочому місці підтверджується листком непрацездатності серія АГЯ № 353716, виданим 11.04.2016 року Київською міською клінічною лікарнею № 3 (режим стаціонарний з 04.04.2016 по 11.04.2016) та продовженням листка непрацездатності серія АГЧ № 468218, виданим філією № 2 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району міста Києва (режим амбулаторний з 12.04.2016 по 20.05.2016).

Про свою госпіталізацію та продовження терміну лікування Позивач повідомив Відповідача у телефонному режимі 04.04.2016 р. та в подальшому шляхом направлення засобами поштового зв'язку на адресу Відповідача листків непрацездатності.

Таким чином Позивач був відсутній на робочому місці в період з 04.04.2016 р. по 20.05.2016 року з поважних причин, тобто прогулу без поважних причин не вчинив, а відтак у Відповідача не було правових підстав припинити з ним дію безстрокового трудового договору та звільнити Позивача з посади Віце-Президента ПАТ «Укртрансгаз» на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Отже, в даному конкретному випадку, порушення Позивачем трудової дисципліни Відповідачем в належний спосіб не доведено, а тому, невідібрання у Позивача письмових пояснень з приводу його відсутності на роботі, не може бути підставою для визнання наказу про припинення дії трудового договору та звільнення Позивача незаконним.

Щодо строків звернення Позивача до суду за захистом своїх порушених прав, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи правомірність звільнення Повивача в період його тимчасової непрацездатності з 04.04.2016 р., про що йому стало відомо 18.05.2016 р., стало предметом звернення Позивача 14.06.2016 р. до суду з позовом про визнання наказу про звільнення від 04.04.2016 р. № 136-к незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (цивільна справа № 757/28839/16-ц).

В ході розгляду вказаної справи, 19.01.2017 р., після ознайомлення представника позивача з матеріалами справи Позивачу стало відомо про складання Відповідачем 23.05.2016 р., 24.05.2016 р., 25.05.2016 р., 26.05.2016 р. Актів про відсутність Позивача на робочому місці, та про наказ ПАТ «Укртрансгаз» від 26.05.2016 р. № 205-к про внесення змін до наказу від 04.04.2016 р. № 136-к.

Вважаючи такі дії Відповідача неправомірними, Позивач 28.02.2017 р. подав до суду позов про визнання вищевказаного наказу незаконним, та визнання незаконними дій по складанню та підписанню актів про відсутність на робочому місці (справа 757/11666/17-ц).

В подальшому вказані справи об'єднані в одне провадження.

Доводи сторони відповідача, що про наявність вищевказаного наказу позивач мав можливість ознайомитися з 07.09.2016 р., від дати його долучення до матеріалів цивільної справи № 757/28839/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи про його наявність Позивачу стало достеменно відомо після реалізації свого права на ознайомлення з матеріалами справи 19.01.2017 р.

Вищевстановлені факти свідчать про те, що Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу від 26.05.2016 р. № 205-к в межах встановлених законом строків.

Враховуючи вищевикладене, недотримання Відповідачем вимог трудового законодавства є підставою для скасування відповідних наказів про звільнення позивача та поновлення його на роботі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 04.04.2016 р. № 136-к про звільнення ОСОБА_1 з посади Віце-Президента Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 26.05.2016 р. № 205-к про внесення змін до наказу від 04.04.2016 р. № 136-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді Віце-Президента Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» з 04.04.2016 р.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Віце-Президента Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Х.А. Гладун