АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 689/403/14-ц
Провадження № 22-ц/792/190/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, державний нотаріус Другої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на майно.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 27 червня 2001 року було складено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_7 заповідав все своє майно своїй дочці ОСОБА_4 Про факт існування даного заповіту позивач дізналась лише у 2013 році та 10.02.2014 року ознайомилась із змістом заповіту, який на думку позивача, є недійсним, оскільки в ньому є виправлення, заповіт посвідчений у відсутності нотаріуса та з порушенням порядку внесення до реєстру, у ньому відсутній рукописний запис щодо написання прізвища, імені та по-батькові заповідача, заповіт підписано не ОСОБА_7 На момент смерті відповідач не проживала постійно із спадкодавцем, не подавала заяви про прийняття спадщини за заповітом, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Натомість догляд за батьком здійснювала позивач, яка проживала з ним та поховала його після смерті. За таких обставин, ОСОБА_3 просила поновити їй строк позовної давності на оскарження заповіту від 27 червня 2001 року, визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2266, та визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2013 року, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями №1 по вул. Орджонікідзе в смт. Ярмолинці.

Ухвалою суду від 25 лютого 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено державного нотаріуса Другої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що ініціатором звернення до нотаріуса, складання та підписання заповіту був не спадкодавець, а особа, на яку було складено заповіт, текст заповіту не був волею спадкодавця, спадкодавець не звертався до нотаріуса з проханням скласти заповіт. ОСОБА_7 не сплачував державне мито за посвідчення заповіту, заповіт було підписано у присутності особи, на яку складено заповіт, нотаріусом грубо порушено вимоги щодо складання, посвідчення заповіту, його підписання та прочитання, порушено нотаріальну таємницю, недодержано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені для чинності правочину, відсутність необхідних реквізитів заповіту, також має місце обман заповідача. А тому з цих підстав просила поновити їй строк позовної давності на оскарження заповіту від 27 червня 2001 року, визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2266, та визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2013 року, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями №1 по вул. Орджонікідзе в смт. Ярмолинці.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2014 року справи обєднано в одне провадження.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому, посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення відповідача та нотаріуса ОСОБА_5, з огляду на те, що обставини, які вони повідомляли суду є безумовною підставою для визнання оспорюваного правочину нікчемним. Зазначала, що 21.11.2016 року судове засідання було проведено у відсутності позивача та представника позивача. Проте, нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено права суду розглядати та ухвалювати судове рішення у відсутності позивача. Відповідно, на думку апелянта, має місце істотне порушення норм процесуального права. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення третьої особи державного нотаріуса ОСОБА_6, явку якої було визнано обовязковою, чим також порушено норми процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на обґрунтування підстав недійсності заповіту, викладених у позовних заявах. Крім того, судом не встановлено порушень цивільного законодавства щодо порядку складення та посвідчення заповіту. Відповідно, позовні вимоги щодо визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2013 року та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/8 частину домоволодіння по вул. Орджонікідзе в смт. Ярмолинці, є похідними, і також не можуть бути задоволені.

Однак суд дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач про розгляд справи 18 листопада 2016 року була повідомлена належним чином, у матеріалах справи містяться відповідна розписка представника позивача (а.с. 182, т. 2), проте у судові засідання не з'явились ні позивач, ні її представник.

18.11.2016 року представником позивача було подано до суду заяву про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю представника в іншому судовому процесі (а.с. 183, т. 2).

Згідно з ч. 3 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Суд першої інстанції, вважаючи зазначені у заяві представника позивача причини неповажними, розглянув справу без участі позивача та вирішив питання по суті заявлених нею вимог.

При цьому, суд не звернув уваги на чч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, згідно з якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства. Він створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлення судом обґрунтованого та законного рішення. У цивільному судочинстві змагальність виявляється, зокрема, в тому, що дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача, суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих йому доказів.

Тобто, суд у порушення основоположного принципу цивільного судочинства - змагальності сторін, розглянув справу без участі позивача, дослідив надані ним докази без можливості їх доведення та ухвалив рішення по суті заявлених вимог.

Також не звернув уваги на те, що у випадку повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин, належним чином повідомленого про день і час слухання справи, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позовна заява залишається без розгляду, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Статтею 169 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

За змістом вимог ч. 3 ст. 169 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України законом надано суду право залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у їх сукупності: позивача належним чином було повідомлено про час і місце розгляду справи; позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Розгляд судом першої інстанції справи у відсутності позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, цивільним процесуальним законодавством не передбачено, оскільки правовим наслідком неявки, належно повідомленого, позивача в судове засідання є залишення позовної заяви без розгляду.

Відсутність позивача та її представника у справі при її розгляді та вирішенні обмежує їх право на судовий захист та впливає на правильність висновків суду щодо питань, які мають значення для справи. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Такі дії суду є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Встановлено, що 27 червня 2001 року ОСОБА_7 склав на ім'я ОСОБА_4 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №2266 (а.с. 87 т. 1).

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_7 був власником 1/8 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Орджонікідзе, 1 у смт. Ярмолинці Хмельницької області (а.с. 72 т. 1).

В свою чергу, власником 3/4 частини вказаного домоволодіння є ОСОБА_3 та решта 1/8 частини ОСОБА_4 (а.с. 71, 74 т. 1, а.с. 185 т. 2).

25.03.2006 року ОСОБА_7 помер (а.с. 103 т. 1).

Відповідно до довідки виконкому Ярмолинецької селищної ради №1883 від травня 2013 року, на день смерті ОСОБА_7 за адресою: вул. Орджонікідзе, 1 у смт. Ярмолинці Хмельницької області, були зареєстровані разом з спадкодавцем ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 67 т. 1).

06.06.2006 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 (а.с. 16-19, 58 т. 1).

24.05.2013 року державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 було видано ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Орджонікідзе, 1 у смт. Ярмолинці Хмельницької області (а.с. 80 т. 1).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від ї прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи, яка звертається до суду.

Виходячи зі змісту вказаних норм права, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Обставину дійсного (реального) порушення відповідачем субєктивного права позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Колегія суддів вважає, що в силу ст. ст. 3, 10, 60 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами порушення її прав як заінтересованої особи, суб'єктивні спадкові права якої порушені у зв'язку із вчиненням заповіту, і вона повноважна пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним.

Копія заяви ОСОБА_7, фототаблиці, акт від 27.02.2017 року, покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 не підтверджують того факту, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, в розумінні ст. ст. 1268-1270 ЦК України (а.с. 24, 36-47, 69 т. 3).

Письмові свідчення ОСОБА_14, ОСОБА_15 не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, які підтверджують факт постійного проживання позивача по вул. Орджонікідзе, 1 у смт. Ярмолинці зі спадкодавцем, передбачений ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 70-71 т. 3).

При цьому, не може братись до уваги колегією суддів повідомлення на запит суду щодо реєстрації ОСОБА_3 по вул. Орджонікідзе, 1 у смт. Ярмолинці, оскільки такі відомості про реєстрацію зазначені станом на 17.07.2013 року, а не на час смерті спадкодавця 25.03.2006 року (а.с. 128 т. 2).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, державний нотаріус Другої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_16

Судді: /підписи/ ОСОБА_17

ОСОБА_18

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_19 Провадження № 22-ц/792/190/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 39