Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України/

23 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17 вересня 2015 року відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Форд», д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Шкода», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 В судовому порядку ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Шкода», д/н НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода», д/н НОМЕР_2, становить 58 236 грн.; МТСБУ було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 48 530 грн. У звязку із зазначеним позивач просив стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 10 660,53 грн., а також витрати на встановлення розміру шкоди з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 857,24 грн., комісію за проведення страхової виплати в розмірі 242,65 грн. та судові витрати.

Позивач надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за адресою місця її реєстрації. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 17 вересня 2015 року о 08 годині 45 хвилин, керуючи транспортним засобом «Форд», д/н 7227ЕС, на перехресті вул. Гоголя та вул. Паторжинського в м.Дніпропетровську, після виконання повороту ліворуч на зелений сигнал світлофору, не зупинилась перед стоп-лінією та продовжила рух на заборонений сигнал світлофору, внаслідок якого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Шкода», д/н АЕ 3363НМ, під керуванням водія ОСОБА_1, що рухався в зустрічному напрямку прямо на зелений сигнал світлофору. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.п. 8.7.3 «е», 8.10,16.6 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_2 /а. с. 8/.

Згідно приписам п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ637869 з 04 грудня 2014 року власником автомобіля марки «Шкода», д/н НОМЕР_2, є ОСОБА_1 /а. с. 10/.

М(т)СБУ було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 48 530 грн. /а. с. 34/., проте згідно з випискою по відповідному рахунку ОСОБА_1 страхове відшкодування, яке було виплачене 23 листопада 2015 року, склало 48 287,35 грн. /а. с. 31-32/.

Згідно зі звітом № 02-10-15-1Р про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2, складеного ЧП ОСОБА_3 20 жовтня 2015 року (дата оцінки 17 вересня 2015 року) вартість матеріального збитку, завданого власнику вкащзаного автомобіля в результаті пошкодження при ДТП складає 58 236 грн. /а. с. 11-28/. Вартість проведення оцінки становить 800 грн.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплатою (страховим відшкодуванням)

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-691 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, розмір фактичної виплати страховика на користь потерпілого не завжди співпадає з розміром страхової суми, тобто граничним лімітом виплати страховика, оскільки страхове відшкодування виплачується згідно з вимогами закону та умовами договору, якими визначено не лише ліміт виплати, а й той розмір страхової суми, яку страховик має сплатити.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 9 948,65 грн., що становить різницю між розміром матеріальної шкоди, встановленої відповідним експертним звітом (58 236 грн.), та розміром страхового відшкодування виплаченого позивачу (в розмірі 48 287,35 грн.).

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати з визначення розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди в розмірі 800 грн.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням інфляційних втрат та витрат на встановлення розміру шкоди з урахуванням інфляційних втрат, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, по-перше, позивач не посилається на жодну правову норму, якою обґрунтовані такі вимоги, а по-друге позивачем не було надано суду доказів на підтвердження повідомлення відповідача про вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, у звязку з чим висновок про прострочення ОСОБА_2 виплати позивачу відповідних грошових коштів є передчасним.

Крім того, в ході розгляду даної цивільної справи не знайшли підтвердження посилання позивача на сплату ним комісій за проведення страхової виплати в розмірі 242,65 грн.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені докази та надані суду документи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 9948,65 грн. та 800 грн.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9 948,65 грн., в рахунок повернення витрат, повязаних із встановленням розміру шкоди 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

Суддя С.О. Демидова