АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Гуменюк А.І.
№22-ц/796/6081/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Мазурик О.Ф. Махлай Л.Д.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити режим окремого проживання з його дружиною ОСОБА_3

В мотивування вимог посилався на те, що у період шлюбу склалися обставини повного непорозуміння та неможливості спільного проживання, виражені у неприйнятті поведінки один одного, неможливості спільного перебування у житлі, що призводить до неможливості спільного проживання з його дружиною. З листопада 2015 року він проживає окремо, спільне господарство із ОСОБА_3 не веде.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року провадження по справі 2 761/19743/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 761/33261/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження її розгляду, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що ухвала про зупинення провадження про розлучення була постановлена 23 лютого 2017 року, тобто через 9 місяців після подання позовної заяви про визначення режиму роздільного проживання. За десять місяців суд фактично провів лише три засідання, що ставить питання про розумність строків такого розгляду. Таким чином судом хибно припущено про наявність спільних або прямо пов'язаних підстав в цих справах.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд виходив з неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Волошин В.О.) перебуває цивільна справа № 761/33261/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою цього ж суду від 23 лютого 2017 року провадження у цивільній справі зупинено у зв'язку із наданням сторонам до 25 квітня 2017 року строку для примирення (а.с. 51).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог статті 201 ЦПК України не вказав, у чому саме полягає взаємозв'язок предметів розгляду справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

При цьому суд взагалі не аналізував та не встановлював у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

Сутність викладеного дає підстави стверджувати, що суд зупинив провадження у справі з порушенням пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

За змістом ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховною Суду України про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при застосуванні положень ст.ст. 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер.

Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що справа про розірвання шлюбу та встановлення режиму сепарації мають різні предмети спору та жодним чином не є пов'язаними.

Отже, твердження апелянта про безпідставність зупинення провадження є обґрунтованими.

Відповідно до пунктів 3,4 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. 303,304,307,311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді