Провадження№2-о/235/296/17
Справа №235/2222/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі Долгопольської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровська цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви вказала, що вона є дочкою ОСОБА_2, яка проживала та померла 29.03.2017 року в м.Донецьку, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть. 15.05.2017 року вона звернулася до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стануз проханням видати свідоцтво про смерть, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть матері, оскільки представлені на реєстрацію документи не відповідають вимогам чинного законодавства. Тому вимушена звернутися до суду. Встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини. Просить встановити факт смерті ОСОБА_2 30.03.2017 року в м.Донецьку.

В судове засідання заявниця не з»явилася, надала письмову заяву, в якій просить справу слухати без її участі, на заявлених вимогах наполягає.

В судове засідання представник заінтересованої особи: Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій областіне зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи.

Суд, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого 19.09.1958 року Кировським бюро ЗАГСу м.Сталино, актовий запис №1770 (копія свідоцтва в матеріалах справи), копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 06.10.1978 року, актовий запис №2114,де дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3, та значиться зареєстрованою, згідно паспорту ВВ № 167920 в м.Донецьк, Кіровський район, вул.Новолозова,15.

Згідно копії паспорту ВС №119174 він виданий на ім»я ОСОБА_2, 18 вересня 1929 року, уродженка с.Попівка Конотопського району Сумської області, яка зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть за №33/6 від 30.03.2017 року, виданого Комунальним закладом Центром первинної медико-санітарної допомоги №6 м. Донецька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла 29 березня 2017 року в м.Донецьк Кіровський район, місце проживання померлої: м. .Донецьк, Кіровський район, вул.Бирюзова,49/37, причина смерті церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою.

Згідно свідоцтва про поховання №163514 30.03.2017 року ОСОБА_2 була похована на кладовищі №29 м. Донецька, 3 ряд.

Судом досліджені фотографії з поховання ОСОБА_2

Згідно відмови Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного станувід 15.05.2017 року, вказано, що лікарське свідоцтво про смерть за №33/6 від 30.03.2017 року, виданого Комунальним закладом Центром первинної медико-санітарної допомоги №6 м. Донецька, надане заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2, є документом, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024, а тому - у державній реєстрації відмовлено.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, у зв»язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та тимчасово окупованих територіях, на території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров» я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні,затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, визначені підстави про смерть (форма 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024.

2) фельдшерська довідка про смерть форми № 106/1о,затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року ; 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 ;

3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть форми № 106-2/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024

4) рішенням суду про встановлення факту смерті

5) рішення суду про оголошення особи померлою.

Згідно з Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров»я від 08.08.2006 року № 545-а, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов»язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров»я.

Згідно ст. 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові і службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв»язків та їх посадових осіб з незаконними органами, створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною ОСОБА_4 України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема ту обставину, що факт смерті ОСОБА_2, саме 29 березня 2017 року, підтверджений вказаними доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 208-209, 212-218, 256, 257-1, 259 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про встановлення факту смерті- задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с.Попівка Конотопського району Сумської області, яка була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2; місце смерті: м.Донецьк Донецької області Кіровський район, яка настала 29.03.2017 року, причина смерті церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою, останнє місце проживання померлої на день смерті: м.Донецьк, Кіровський район, вул.Бирюзова,49/37.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для виконання.

Суддя: