Справа №265/844/17
Провадження №2/265/621/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Байрачній І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення, третя особа: Житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс», -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення, посилаючись на те, що з січня 2015 року вона по теперішній час постійно мешкає в двокімнатній АДРЕСА_1, де однією родиною мешкала із наймачем такого житла, ОСОБА_2, який приходився позивачці племінником, однак який помер 27 червня 2016 року. При цьому із ОСОБА_2 вона вела спільне господарство, мала спільний бюджет, з яким разом святкували свята. Зазначала, що останнім часом ОСОБА_2 хворів, тому вона йому надавала необхідну допомогу, бо той не мав більше рідних, мешкав один, а вона має медичну освіту. Так вона мешкала у меншій за площею житловій кімнаті, а ОСОБА_2 - у більшій кімнаті в спірній квартирі. Додавала, що вона оплачувала з січня 2015 року усі квитанції по утриманню АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_2 вона займалась також питання його поховання. Зазначала, що внаслідок смерті ОСОБА_2 вона зверталась до ЖКП «Азовжитлокомплекс» із заявою про зміну договору найму житлового приміщення на неї. Однак у цьому їй було відмовлено, оскільки вона не була зареєстрована у такому житловому приміщенні. Враховуючи, що вона є членом родини ОСОБА_2, то вважає, що набула право користування АДРЕСА_2, оскільки вселилась туди за згодою ОСОБА_2, з яким з 1 січня 2015 року мешкала разом. На підставі ст. 106 ЖК вказувала, що вона, як член родини ОСОБА_2, має право на визнання саме неї наймачем по договору найму АДРЕСА_2 замість померлого ОСОБА_2 Таким чином просила суд визнати за нею право користування спірним житлом, як за членом родини наймача, а також просила суд визнати її наймачем АДРЕСА_2 за договором найму такого приміщення замість ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року.

Ухвалою суду від 17 лютого 2017 року Маріупольську міську раду було замінено на належного відповідача, Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс».

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилась, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених нею вимог.

Представник позивача, яка діє на підставі договору, ОСОБА_3, у судове засідання також не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності. Натомість наполягала на задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, вважаючи, що позивачка набула право на користування житловим приміщенням, бо мешкала із ОСОБА_2 постійно з 1 січня 2015 року до моменту його смерті в АДРЕСА_3, з яким вона вела спільне господарство, здійснювала догляд за ним, коли той у цьому потребував через наявну у нього хворобу. Крім цього позивачка здійснювала оплату витрат на комунальні платежі на таку квартиру, а після смерті ОСОБА_2 вона займалась його похованням. Внаслідок того, що у спірній квартирі не залишилось зареєстрованих членів родини після смерті ОСОБА_2, то просила суд визнати позивачку також наймачем спірного житлового приміщення.

Представник Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, ухваливши рішення відповідно до чинного законодавства.

Згідно із письмовими поясненнями представник відповідача вказувала, що АДРЕСА_2 відноситься до державного житлового фонду, перебуваючи у власності територіальної громади міста Маріуполя, яка натомість не була приватизована до нині. На теперішній час після смерті ОСОБА_2 у такій квартирі ніхто не зареєстрований.

Представник ЖКП «Азовжитлокомплекс», ОСОБА_5, до суду не зявилась, надіславши заяву з проханням вирішити справу у її відсутність на підставі норм закону.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1074 від 29 червня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 помер 27 червня 2016 року (а. с. 5).

Вказане також підтверджується копією актового запису про смерть ОСОБА_2 № 1074 від 29 червня 2016 року, який був здійснений Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Донецькій області, з якого також вбачається, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 отримувала ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 19 грудня 1963 року, вбачається, що ОСОБА_7 народилась 30 листопада 1963 року, матірю якої вказана ОСОБА_1, актовий запис № 1663 від 19 грудня 1963 року.

На підставі свідоцтва про укладення шлюбу від 13 вересня 1986 року, актовий запис № 3037, вбачається, що ОСОБА_8 одружився із ОСОБА_7, внаслідок чого прізвище останньої було змінено на «Назаренко».

За наданими суду квитанціями від 29 червня 2016 року № 100, від 30 червня 2016 року № 37, а також на підставі договору № 183 на організацію поховання, укладеного із КП «ККП», вбачається, що ОСОБА_6, як донька ОСОБА_1, несла витрати по похованню ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року.

При цьому факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується копією рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 листопада 2016 року, яке набуло чинності, за яким був встановлений факт того, що ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року (а. с. 8).

На підставі відповіді приватного нотаріуса, ОСОБА_9, від 21 лютого 2017 року вбачається, що після смерті 27 червня 2016 року ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1, якій в подальшому нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 січня 2017 року та від 8 лютого 2017 року.

Також суд зазначає, що відповідно до копії ордеру № 20468 від 2 листопада 1967 року, наданого суду представниками ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що двокімнатна АДРЕСА_2 була надана Виконкомом Маріупольської міської ради ОСОБА_10 на родину з трьох осіб, до якої також входили ОСОБА_11 (дружина наймача) та ОСОБА_2 (син наймача) (а. с. 22).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 листопада 2016 року було встановлено, що ОСОБА_10 був рідним батьком ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року (а. с. 8).

Згідно із випискою з рішення виконкому Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради № 85 від 28 березня 2007 року вбачається, що у звязку зі смертю наймача, ОСОБА_10, на АДРЕСА_2 було відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_11 на родину з двох осіб (а. с. 23).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 14 липня 2012 року, актовий запис № 930, вбачається, що ОСОБА_11 померла 13 липня 2012 року.

За випискою з рішення виконкому Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради № 363 від 24 жовтня 2012 року вбачається, що у звязку зі смертю наймача, ОСОБА_11, на АДРЕСА_2 було відкрито особовий рахунок вже на імя ОСОБА_2, родина якого складалась лише з нього (а. с. 24).

На підставі копії особового рахунку № 6475 на АДРЕСА_2, наданого ЖКП «Азовжитлокомплекс» 17 листопада 2012 року, вбачається, що наймачем такого житлового приміщення зазначений ОСОБА_2 на підставі рішення Орджонікідзевської районної адміністрації від 24 жовтня 2012 року № 363, та який з 23 липня 1996 року зареєстрований за такою адресою один (а. с. 6).

Крім цього відповідно до копії особового рахунку № 201924, наданого 23 лютого 2017 року представниками ЖКП «Азовжитлокомплекс» на АДРЕСА_2, вбачається, що вказана квартира була видана на підставі ордеру № 20468 від 2 листопада 1967 року, та у особовий рахунок на яку вносились зміни на підставі рішень райвиконкому № 85 від 28 березня 2007 року та № 363 від 24 жовтня 2012 року. При цьому наймачем такого житлового приміщення досі рахується ОСОБА_2, який з 23 липня 1996 року був зареєстрований там, однак помер та вибув з квартири. Також у особовому рахунку вказано, що в АДРЕСА_2 раніше були зареєстровані з 18 січня 1968 року по 18 липня 1997 року ОСОБА_10, а також з 18 січня 1968 року по 21 липня 2012 року ОСОБА_11.

Суд також встановив, що АДРЕСА_2 знаходиться на третьому поверсі багатоповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат площею 12,7 кв. м. та 16,9 кв. м. відповідно, що підтверджується копією інвентарної справи на таку квартиру Маріупольського БТІ (а. с. 9-11).

На підставі копії паспорту позивачки, ОСОБА_1, виданого 20 лютого 1997 року, вбачається, що вона зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 з 9 квітня 1997 року.

Однак відповідно до оригіналу акту від 10 серпня 2016 року, складеного представниками ЖКП «Азовжитлокомплекс» з слів сусудів по будинку, вбачається, що АДРЕСА_4, за свідченнями ОСОБА_12 та ОСОБА_13, ОСОБА_1, 1933 р. н., мешкає без реєстрації, починаючи з 1 січня 2015 року та по теперішній час (а. с. 7).

Також на підставі наданих суду представником позивача копій квитанцій по сплаті витрат на комунальні послуги вбачається, що за період з січня 2015 року по вересень 2016 року ОСОБА_1 здійснювала оплату витрат на утримання АДРЕСА_2, особовий рахунок на яку був у комунальних службах відкритий на померлого ОСОБА_2

Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. При цьому місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 (шести) місяців на рік, а місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

На підставі ст. 9 Житлового кодексу Української РСР (надалі за текстом рішення - ЖК) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. При цьому ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст. 61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

За ст. 63 ЖК предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

На підставі ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

На підставі п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

На підставі правового висновку Верховного Суду України, визначеного ним у постанові від 11 липня 2012 року по справі № 6-60цс12, вбачається, що з урахуванням положень статей 64, 65 ЖК у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. 1 і 2 ст. 64 ЖК). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

На підставі ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Таким чином на підставі перелічених норм права та правової позиції Верховного Суду України суд дійшов висновку, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача, а особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Тому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, необхідно з'ясувати дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між такими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, про певний порядок користування жилим приміщенням, а також чи було приміщення постійним місцем проживання осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство та тривалість часу їх проживання.

Суд при цьому зауважує, що за п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Розглядом справи суд встановив, що на підставі ордеру батько ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року, - ОСОБА_10 разом із своєю родиною, до якої також входив ОСОБА_2 та мати останнього, вселились у АДРЕСА_3, де мешкали до моменту їх смерті.

При цьому після смерті ОСОБА_10 особовий рахунок на спірну квартиру був оформлений на його дружину, ОСОБА_11, на підставі рішення виконкому районної адміністрації міської ради.

Також після смерті ОСОБА_11 особовий рахунок на АДРЕСА_2 був оформлений на її сина, ОСОБА_2, на підставі рішення виконкому районної адміністрації міської ради, який натомість помер 27 червня 2016 року.

В свою чергу факт постійного проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 з січня 2015 року разом зі своїм племінником, ОСОБА_2, в суді був підтверджений актом ЖКП «Азовжитлокомплекс» на підставі свідчень сусідів. При цьому суд встановив, що позивачка досі мешкає за вказаною адресою.

При цьому в суді було встановлено, що ОСОБА_1, як член родини ОСОБА_2, вела із ним спільне господарство до моменту смерті ОСОБА_2, який не заперечував проти проживання із ним позивачки, що підтверджується свідченнями сусудів, копіями квитанцій по сплаті витрат на утримання спірного житла, а також витратами ОСОБА_1 по похованню ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що у ОСОБА_1, яка вселились до свого племінника в АДРЕСА_2, виникли права та обов'язки за договором найму такого жилого приміщення, бо вона постійно проживала разом із ОСОБА_2, будучи членом родини наймача такого житла.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивачка набула право користування АДРЕСА_2, бо судом було встановлено, що при її вселенні між нею та її племінником. ОСОБА_2, не було угоди про порядок користування таким житловим приміщенням.

З огляду на перелічене суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою ніж спірна, не може слугувати підставою для вирішення питання про її право користування АДРЕСА_2.

В свою чергу суд дійшов висновку, що при вселені до спірного житлового приміщення було дотримано порядок вселення позивачки у АДРЕСА_3, що фактично відбулось у січні 2015 року зі згоди наймача такого житла, ОСОБА_2

На підставі того, що АДРЕСА_2 є постійним місцем проживання позивачки, починаючи з січня 2015 року, де ОСОБА_1 постійно мешкає протягом останніх двох років на правах єдиного спадкоємця майна померлого ОСОБА_2, яка також вела до самої смерті свого племінника, ОСОБА_2, із ним спільне господарство, яким при цьому опікувалась та доглядала після погіршення стану його здоровя, то таким чином у неї виникло право на користування АДРЕСА_3 на законних підставах.

Таким чином ОСОБА_1 на підставі закону набула право користування спірним житловим приміщенням, не зареєструвавши однак таке право за час життя ОСОБА_2

Враховуючи викладене заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання за нею, як за членом родини померлого наймача, право користування АДРЕСА_2.

Суд також встановив, що після смерті ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року, як наймача спірної квартири, ніхто не переоформив на себе особовий рахунок на спірне житлове приміщення.

Згідно зі змісту ст. 103 ЖК договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених ЖК.

На підставі ст. 106 ЖК повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Суд встановив, що оскільки ОСОБА_2 помер, то право вимагати зміни договору найму в цьому випадку має будь-хто з членів сім'ї наймача.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є членом сім'ї наймача, єдиним спадкоємцем після його смерті, за якою було судом визнано право на користування АДРЕСА_2, то вона отримала також право вимагати визнання себе наймачем за раніше укладеним договором найму такого жилого приміщення замість померлого ОСОБА_2

При цьому суд враховує, що інших членів родини ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року, у спірній квартирі немає, а раніше за позивачкою не було визнано право на користування АДРЕСА_2.

Натомість, оскільки розглядом справи було встановлено, що у спірній квартирі фактично мешкає лише одна ОСОБА_1, то за відсутності заперечень з боку відповідача та житлової організації в цій частині суд вважає можливим також задовольнити вимоги позивачки шлязом внесення змін до договору найму спірного житлового приміщення, визнавши ОСОБА_1 наймачем такого житла, замість померлого ОСОБА_2, з відповідним переоформленням на неї особового рахунку на АДРЕСА_2.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зміну договору найму житлового приміщення, третя особа: Житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс», задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як члена родини ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року, право користування квартирою 24 в будинку 3 по вулиці Ломізова в місті Маріуполі.

Внести зміни до договору найму житлового приміщення за особовим рахунком на квартиру АДРЕСА_5 шляхом визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, наймачем такого житлового приміщення замість колишнього наймача, ОСОБА_2, який помер 27 червня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя