У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання припиненим договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання припиненим договору іпотеки.

Визнано припиненим іпотечний договір від 31 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 4451, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Укрсоцбанк".

Знято заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_3 накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в звязку з укладанням іпотечного договору від 31 серпня 2007 року з реєстровим номером 4451 та вилучено вказаний запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_3 1 102,42 грн по сплаті судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк" покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що у 2010 році відповідачем по справі було прийняте рішення про дострокове припинення дії кредитних договорів.

ПАТ "Укрсоцбанк" скористався своїм правом на дострокове повернення заборгованості за кредитними договорами, що є одним із видів відповідальності за

неналежне виконання позичальниками зобов'язань передбачених договорами кредиту.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Договори кредиту не припинилися після ухвалення Рівненським міським судом рішення від 08.09.2014 року по справі №569/6861/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" за договорами

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/8950/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/716/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_6

кредиту № 245М від 31.08.2007 р. та № 289Д від 30.08.2007 р.

Заборгованість за кредитними договорами у рішенні суду обрахована станом на 25.03.2013 року. Крім того, кредитні договори № 245М від 31.08.2007 р. та № 289Д від 30.08.2007 р. не визнані судом як такі, що є припиненими, нікчемними, недійсними, розірваними тощо.

За період, з моменту винесення судового рішення до моменту добровільного виконання боржником рішення, відповідач мав право на отримання винагороди (процентів) за користування кредитними коштами, нарахування неустойки, інфляційних витрат тощо.

Судом порушено норми цивільного кодексу та не надано юридичної оцінки тим обставинам, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК).

Відповідно до п. 7.3. договору кредиту, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином у повному обсязі всіх своїх зобов'язань за договором.

Реалізація предмету іпотеки відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про виконавче провадження" не відбулася, не проводилася оцінка нерухомості, нерухоме майно не було об'єктом прилюдних торгів (аукціону).

Власником нерухомості, яка перебуває в іпотеці ПАТ "Укрсоцбанк" за діючими, та не припиненими кредитними зобов'язаннями залишається ОСОБА_3, а тому, посилання суду на те, що позивач фактично викупив предмет іпотеки є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України.

Рівненським міським судом не надано жодної правової оцінки п. 2.2.4., 4.3. 6.3. іпотечного договору, якими передбачається припинення іпотеки у разі повного виконання забезпечених іпотекою вимог та можливість розпоряджатися іпотечним майном та п.п. 7.3. договорів кредиту № 245М від 31.08.2007 р. та № 289 Д від 30.08.2007 р.. якими передбачено, що договори набирають чинності з дати їх укладення та діють до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Також суд першої інстанції, не дослідив умови кредитних договорів, та не надав їм правової оцінки.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, а позивач, у межах процедури виконавчого провадження, фактично викупив предмет іпотеки, шляхом добровільного виконання рішення суду про його реалізацію, задовольнивши тим самим грошові вимоги банку у повному обсязі.

Висновок суду відповідає нормам матеріального та процесуального права та правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16.

Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року та 31 серпня 2007 року між сторонами були укладені кредитні договори № 289Д, № 245М згідно з якими позивач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 43 та 78 тис. доларів США відповідно, строком до 14 серпня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення цих договорів між сторонами 31 серпня 2017 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належні йому об"єкти нерухомого майна (а.с. 4-9).

Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 грошових зобовязань щодо своєчасного й повного погашення кредиту у нього виникла заборгованість, у звязку з якою рішенням Рівненського міського суду від 08 вересня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" загальною сумою 1 520 872 грн. 25 коп. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 10-12).

Таким чином ОСОБА_3 судом визначено борг перед банком у сумі 1 520 872 грн. 25 коп..

У ході виконавчого провадження, 31 травня 2016 року позивачем було добровільно виконане рішення суду, шляхом сплати на рахунок ДВС грошових коштів у сумі 1 520 872 грн. 25 коп., тим самим задоволено грошові вимоги ПАТ "Укрсоцбанк", невиконання яких тягнуло б за собою наслідки у формі продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (а.с. 15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за кредитними договорами у даній справі, які існували між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 припинені сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, унаслідок чого припинено й договір іпотеки, укладений на забезпечення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке виконане через певний проміжок часу, не припиняє правовідносин сторін за договором кредиту й відповідно не припиняє дії договору іпотеки не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобовязання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку предявлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобовязань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час предявлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Постановою державного виконавця від 02 червня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище рішення Рівненського міського суду від 08 вересня 2014 року закінчено. Припинено чинність арешту майна позивача та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду. Грошові кошти перераховані банку (а.с. 13-15).

Разом з тим, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими. За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, діюче законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у звязку із цим основного зобовязання, іпотека припиняється. Ураховуючи вищезазначене, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для припинення іпотеки. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_7 ОСОБА_6

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2