Справа № 191/5552/16-ц
Провадження № 2/191/533/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Яніної О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2001 року помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на гараж з погребом, розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Затишна (Воровського). Дійсна вартість зазначеного гаража з погребом складає 10 854(десять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) гривні, згідно технічного паспорту на гараж, виданого 30 вересня 2016 року КП «СМБТІ».

Заповіту ОСОБА_3 не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є позивачі ОСОБА_1 жінка спадкодавця та ОСОБА_2 донька спадкодавця.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 вони прийняли, так як фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тому що проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на майно спадкодавця. Але нотаріус відмовив їм у видачі зазначені свідоцтва тому що вони не надали правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності померлого ОСОБА_3 Миколайовича на вищезазначений гараж.

У 1979 році спадкодавець ОСОБА_3 збудував гараж з погребом за адресою: м. Синельникове, вул. Воровського (Затишна). На підставі рішення № 303 виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 13 листопада 1996 року ОСОБА_3, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, узаконено самовільне будівництво гаражу розміром 3,50 x 5,00 по вул. Воровського в м. Синельникове, що підтверджується випискою із зазначеного рішення. Відповідно до довідки № 938, виданої 03.10.2016 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на зазначений гараж не зареєстровано.

Позивачі вважають, що за ними ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Мариною Юріївною може бути визнано право приватної власності на вищезазначений гараж, так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена.

Згідно Розпорядження Синельниківського міського голови № 31 -р від 16 лютого 2016 року вулиця «Воровського» в м. Синельникове перейменована на вулицю «Затишна».

Просять визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, 31 березня 1984 року народження право приватної власності на цегляний гараж (Г-1) з погребом (П-1) загальною площею 23,4 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Затишна (Воровського) в рівних частках, кожній по 1/2 ч., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка настала 26 травня 2001 року.

Позивачі в судове засідання не зявились, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити .

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Проти позову не заперечують.

Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст1 ЦПК України, приходить до наступного.

Смерть спадкодавця ОСОБА_3, яка настала 26.05.2001 року, підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №333253, виданим 29.05.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Факт перебування позивача ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ №179716, виданим Синельниківським райбюро ЗАГСа Дніпропетровської області 24.07.1971 року.

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 -31.03.1984 року, серії І-КИ №082283 від 23.06.2006 року, актовий запис №209, підтверджується факт походження позивача відповідно від батька ОСОБА_5, який є спадкодавцем.

Копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 -31.03.1984 року, від 24.06.2011 року, актовий запис №274, підтверджується факт зміни прізвища позивача ОСОБА_2

З рішення № 303 виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 13 листопада 1996 року вбачається, що ОСОБА_3, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, узаконено самовільне будівництво гаражу розміром 3,50 x 5,00 по вул. Воровського в м. Синельникове, що підтверджується випискою із зазначеного рішення.

Згідно довідки КП «Синельниківське МБТІ» №938 від 03.10.2016 року, гараж фактично розташований за адресою: Дніпропетровська область м.Синельникове, вул.Затишна за інвентаризовано за ОСОБА_5 на підставі виписки з рішення виконкому Синельниківської міської ради №303 від 13.11.1996р. «Про узаконення самочинного будівництва гаража». Право власності на зазначений гараж станом на 31.12.2012р. не зареєстровано. В цілому на вищезазначеній земельній ділянці розташовано гараж Г-1 загальною площею 17.7 кв.м., погріб П-1 загальною площею 5,7 кв.м.

Постановою державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 11.11.2016 року позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на ? частку гаража в зв'язку з тим, що не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого на вказаний гараж.

На запит суду була отримана копія спадкової справи №135/2003 до майна померлого 26.05.2001 року ОСОБА_5, з якої вбачається, що 27.06.2003 року до нотаріальної контори звертались ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Згідно Розпорядження Синельниківського міського голови № 31 -р від 16 лютого 2016 року вулиця «Воровського» в м.Синельникове перейменована на вулицю «Затишна».

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч. 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно -правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків,коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1,2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні і було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва.

Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до ст.25,30,346 ЦК України, ОСОБА_8 юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця)

повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до податку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме манно.

У звязку з вищезазначеним суд вважає що за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 може бути визнано право приватної власності на вищезазначений гараж так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена.

Таким чином, зясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, встановленими та приходить до висновку, що позовні вимоги як підлягають задоволенню в повному обсязі

Керуючись ст.ст.16,328,1216,1218,1221,1223,1261,1268 1269 ЦК України, , ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, 31 березня 1984 року народження право приватної власності на цегляний гараж (Г-1) з погребом (П-1) загальною площею 23,4 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Затишна (Воровського) в рівних частках, кожному по 1/2 ч., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка настала 26 травня 2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_9