Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/862/17 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко А.І.
Є.У.№ 310/2787/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював.

Позивач зазначав, що 28 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Відповідач зобовязання за цим кредитним договором не виконав, унаслідок чого рішенням Бердянського міськрайонного суду від 12 вересня 2013 року з позичальника на користь Банку стягнута заборгованість в загальній сумі 46 726, 35 грн., що утворилася станом на 29 березня 2013 року.

Посилаючись на те, що до теперішнього часу рішення суду не виконано, борг не повернуто, виконавчий лист повернуто без виконання у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, Банк просив на підставі ст.ст. 599, 1048, 1054 ЦК України стягнути з відповідача заборгованість зі сплати процентів і пені, що утворилася після ухвалення попереднього рішення, розмір якої станом на 29.02.2016року становить 15 071, 75 грн., із яких 12 127, 75 грн. проценти за користування кредитними коштами, 1 750 грн. пені, 1 193, 80 грн. штрафів.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив застосувати строки позовної давності, подавши суду відповідну заяву від 18.07.2016р. (а.с.172).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач, судова повістка якому про виклик до апеляційного суду вручена 27.02.2017р. (а.с.214) не зявився, причини неявки суду не повідомив. Направив суду письмові заперечення проти апеляційної скарги. Колегія суддів визнала причини неявки відповідача і його представника у засідання апеляційного суду неповажними і такими, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив строк позовної давності, перебіг якого розпочався з дати здійснення позичальником останньої операції за кредитною карткою 27.12.2008 року. Оскільки з відповідним позовом до суду Банк звернувся тільки у квітні 2016 року, а останній платіж на погашення кредиту здійснено позичальником у грудні 2008 року, порушено право Банку не підлягає захисту.

Проте таких висновків суд дійшов без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що 28 листопада 2007 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки з бажаним лімітом 7 000 грн. зі сплатою 2,5% на місяць, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг ( а.с.13-14).

Того ж дня ОСОБА_3 була видана кредитна картка, строк дії якої закінчувався в останній день грудня 2010 року (а.с. 14).

Пунктами 3.1; 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і памятку клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий1 рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.5.2 Умов і правил).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обовязковим платежем наведений в памятці клієнта, яка являється невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.3, 5.4 Умов і правил).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.5.5 Умов і правил).

За несвоєчасне виконання боргових зобовязань держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір якої визначається Тарифами (п.5.6 Умов і правил).

За положенням п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсні до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів.

Відповідно до памятки клієнта розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного місяця, штраф при порушенні строків платежів 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.15-26, 88-89).

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_3, Банк 25.12.2007 року відкрив картковий рахунок на його імя, встановив кредитний ліміт на 6 695 грн., який у жовтні 2008 року був збільшений до 13 729,95 грн. На виконання умов договору позичальник ОСОБА_3 періодично вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, за період з 25.12.2007 року по 31.05.2016 р. з карткового рахунку було знято 94 376, 27 грн., зараховано на картковий рахунок 35 705 грн. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом був здійснений позичальником 27.12.2008 року на суму 1 205 грн. Станом на 29.02.2016 року заборгованість за кредитом становить 60 859, 26 грн., із яких: 13 665,06 грн. за тілом кредиту, 39 513, 40 грн. за відсотками, 4306,55 грн. за пенею та комісією, 3374,25 грн. за судовими штрафами ( а.с.9-12, 141-149).

27.06.2013 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості (а.с.178).

Судовим рішенням від 12.09.2013 року, яке набрало законної сили 15.10.2013 року з позичальника ОСОБА_3 на користь Банку стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 29.03.2013 року становила 46 263, 71 грн., в тому числі за тілом кредиту 13 665, 06 грн., по процентам за користування кредитом 61, 74 грн., простроченим процентам 27 362,88 грн., за комісією 2 556,55 грн., штрафи 2 679,22 грн. (а.с.179-182).

30.12.2013 року Банк отримав виконавчий лист на примусове виконання вказаного судового рішення, постановою Бердянського ВДВС від 21. 07.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, 26.02.2015 р. постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто стягувачу в порядку ст. 47 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.183-185).

За змістом ст.ст.257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності не ґрунтуються на законі і суперечить фактичним обставинам справи. Оскільки у червні 2013 року Банк звертався до суду з вимогами про стягнення з позичальника кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором, який судовим рішенням від 12.09.2013 року задоволений, перебіг строку позовної давності відповідно до ст.264 ЦК України перервався і почався заново. З відповідним позовом у цій справі про стягнення процентів і штрафних санкцій, нарахованих після ухвалення попереднього судового рішення, Банк звернувся до суду 22.04.2016 року, тобто в межах встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, перебіг якого після переривання у червні 2013 року розпочався заново.

Застосувавши до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі 6-14 цс 14 щодо строку дії кредитної картки і початку перебігу строку позовної давності за періодичними щомісячними платежами, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст.264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності у звязку із звернення Банку у червні 2013 року до суду з вимогами про погашення кредитної заборгованості і ухваленням у вересні 2013 року за результатами такого звернення рішення про задоволення позову.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку позовної давності не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам справи, що у відповідності до ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-120 цс 15,21 вересня 2016 року у справі № 6-2739цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України являється обовязковим до виконання.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до пункту 6.6 Умов і правил боржник зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку (яка включає проценти за користування кредитом, у тому числі за користування простроченим кредитом та овердрафтом, плату за випуск/обслуговування платіжної картки, інші комісії та штрафні санкції).

Як вбачається із наданого Банком розрахунку, за період з 30.03.2013 року по 29.02.2016 року на 13 665, 06 грн. суму залишку неповернутого тіла кредиту Банком нараховано 12 127, 75 грн. процентів за користування кредитом, 1 750 грн. пені, 500 грн. штрафу постійна складова і 693, 89 грн. 5% штрафу від ціни позову (а.с.177).

Вказані розрахунки відповідачем і його представником не оспорювалися у суді першої інстанції, оскільки їх заперечення зводилися тільки до застосування ст.267 ЦК України.

За викладених обставин з відповідача на користь Банку на підставі ст.ст. 525, 526, 527,530,1049,1050 ЦК України підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів, нарахованих з 30.03.2013 р. по 29.02.2016 р. у розмірі 12 127, 75 грн.

Вимоги Банку про стягнення з позичальника пені і штрафів підлягають частковому задоволенню.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення .

У той самий час, згідно з пунктом 8.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від ціни позову) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Тому в частині вимог банку про стягнення пені на загальну суму на загальну суму 1 750 грн. необхідно відмовити із зазначених підстав. Розмір штрафів, що підлягають стягненню становить відповідно 500 грн. постійна складова і 606, 40 грн. ( 5% від ціни позову 1 2127,75 грн. х 5% : 100% = 606, 40 грн.). При обрахуванні процентної складової штрафу суму нарахованої пені і постій нової складової штрафу на враховується, оскільки нарахування штрафу на пеню положеннями ст.549 ЦК України не передбачено.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню пеня на суму 1 750 грн., оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути штраф на суму 1 106, 40 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором зі сплати процентів і штрафів, розмір якої станом на 29.02.2016 року становить 13 234, 15 грн. і складається із 12 127,75 грн. заборгованості зі сплати процентів, нарахованих за період з 30.03.2013 року, 1 106, 40 грн. - штрафів.

Вимоги Банку про стягнення 1 750 грн. пені, нарахованої з 30.03.2013 року по 29.02.2016 року задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Доводи відповідача в запереченнях проти апеляційної скарги про те, що попереднє заочне судове рішення у спорі з Банком, на яке посилався Банк в обґрунтування своїх вимог, після ухвалення оскаржуваного рішення було скасовано судом першої інстанції і зараз спір про стягнення основної суми боргу розглядається за участю відповідача, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо переривання строку позовної давності у червні 2013 року дати звернення Банку до суду з вимогами про стягнення всієї суми заборгованості за кредитом, і дотримання строків давності у цій справі за вимогами про стягнення процентів і штрафів, нарахованих на суму неповернутого кредиту після червня 2013 року. Оскільки строк дії кредитної картки скінчився в останній день грудня 2010 року, вперше з вимогами про стягнення кредитної заборгованості Банк звернувся у червні 2013 року, (строк позовної давності перервався і його відлік розпочався заново), з вимогами про стягнення процентів і штрафів, нарахованих на неповернуте тіло кредиту, в цій справі Банк звернувся у квітні 2016 року, тобто в межах строків, передбачених законом, підстав для висновку про пропуск Банком строків давності у цій справі не вбачається.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції пропорційно задоволеному позову в загальній сумі 2 546, 54 грн.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року по цій справі скасовувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації 72100, Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Новоросійська, будинок 68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2007 року , визначену станом на 29.02.2016 року, в загальній сумі 13 234, 15 грн. (тринадцять тисяч двісті тридцять чотири гривні 15 коп.), із яких 12 127,75 грн. заборгованість зі сплати процентів, нарахованих за період з 30.03.2013 року по 29.02.2016 року, 1 106, 40 грн. - штрафи.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації 72100, Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Новоросійська, будинок 68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції у сумі 2 546, 54 грн. (дві тисячі пятсот сорок шість гривень 54 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: