Справа № 466/5808/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/3047/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Бойко С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

В липні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.03.2013 в розмірі 28 428,39 грн. та понесені при подачі позову до суду судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.03.2013 відповідач в цей день отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Вважає, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із приписами якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв»язку з порушенням зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 29.02.2016 має заборгованість у розмірі 28 428,39 грн., яка складається з 7 488,12 грн. заборгованість за кредитом; 17 619,22 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 491,13 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 329,92 грн. штраф (процентна складова). У зв»язку з наведеним, просив суму боргу стягнути в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за їх безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеності обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що покликаючись в оскаржуваному рішенні на постанови Верховного Суду України щодо висловлення позиції про ситуацію, коли Умови та Правила банківських послуг не підписані відповідачем, відтак не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції не врахував, що вони не стосуються спірних правовідносин, оскільки у даній справі такі розглядаються як складова частина кредитного договору, з умовами якої відповідач ознайомився підписавши анкету-заяву.

Покликається на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач користувався кредитним лімітом, отже погодився з такими умовами, відтак фактично між сторонами укладено договір приєднання.

Звертає увагу на те, що відповідач спірний кредитний договір не оскаржував, відтак такий є чинним та обовязковим до виконання, крім цього відповідач здійснював часткову сплату за кредитом.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав належні та допустимі докази, які відповідачем спростовані не були, однак суд не врахував зазначеного, крім цього обрання відповідної форми договору не суперечить вимогам статті 639 ЦК України.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду Львівської області від 16 лютого 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись з позовними вимогами представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» покликався на те, що між сторонами укладено кредитний договір приєднання, за яким позивач свої зобовязання виконав, однак у відповідача продовжують діяти невиконані зобовязання, на які банк нараховує проценти та штрафні санкції, подав розрахунок заборгованості за договором станом на 29.02.2016 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, а також не доведено, що відповідач має перед банком кредитні зобов»язання.

Суд вказав, що представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір заборгованості відповідача перед позивачем по відсоткам, комісії та штрафним санкціям, порядок, строки та умови розрахунків сторін по кредитному договору.

Крім цього, доказів надання позивачем відповідачу його примірника Анкети-заяви б/н від 23.03.2013 суду не надано, анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме, про розмір грошових коштів, які банк зобовязується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків, які відповідач зобов»язується сплатити за користування кредитом.

Також, не надано суду первинних бухгалтерських документів, зокрема виписки з особового рахунку, оформленої згідно з встановленими вимогами щодо суми отриманого відповідачем кредиту за договором.

Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З наданої суду Анкети-заяви б/н від 21.03.2013 р. встановлено, що ОСОБА_4 погодив, що ця заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ. Він зобов»язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПРИВАТБАНКУ (а.с. 8).

В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами був укладений договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

Звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку відповідач засвідчив свою згоду з запропонованими банком умовами.

Таким чином, відповідач зобовязався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами, що спростовує доводи відповідача в цій частині, які між тим суперечать одне одному, оскільки заперечуючи в одній частині факт укладення спірного кредитного договору, в іншій частині відповідач стверджує про отримання кредитної картки.

За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Відповідно до п. 2.1.2.4 Умов клієнт надає згоду відносно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов, відповідач користувався кредитним лімітом, отже погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов.

Крім цього, кредитний ліміт за період 2013 - 2016 років неодноразово збільшувався, зокрема 22.03.2013 р., 24.07.2013 р., 12.02.2014 р. відбувались чергові підвищення кредитного ліміту до 7490 грн. про що відповідач знав, так як неодноразово отримував нові кредитні картки (а. с. 6-7, 103-110 виписки про рух коштів по рахунку).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку, проводив розрахунки платіжною карткою за купівлю особистих товарів, здійснював поповнення мобільного телефону, що підтверджується випискою по його особовому рахунку за період з 21.03.2013 р. по 19.02.2016 р., а також вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про виконання грошових зобов'язань.

Крім цього, відповідач спірний кредитний договір не оскаржував, такий у встановленому порядку не визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов»язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором, відтак згідно поданого банком розрахунку, станом на 29.02.2016 має заборгованість у розмірі 28428,39 грн., яка складається з 7488,12 грн. заборгованість за кредитом; 17 619,22 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 491,13 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 329,92 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 97-99, розрахунок заборгованості).

Доказів, які б спростовували вказану позивачем суму боргу відповідач не надав, а суд першої інстанції не здобув.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст..ст. 212-214 ЦПК України не встановив дійсних прав та обов»язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При цьому, суд першої інстанції, пославшись на правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, від 04.11.2015 року у справі № 1926цс15, від 07.10.2015 року у справі № 6-1295цс15, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, не врахував, що такі не стосуються даних правовідносин, оскільки по цих справах висловлену позицію про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагають письмової згоди, а також інші питання застосування вимог законодавства про перебіг позовної давності, при цьому по даній справі йдеться про Умови і правила надання банківських послуг як складову частину кредитного договору, з умовами якого відповідач ознайомився, підписавши анкету заяву.

Таким чином, беручи до уваги наявні в матеріалах справи та досліджені судом апеляційної інстанції докази, судова колегія приходить переконання, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення заборгованості, а доводи апеляційної скарги є суттєвими та дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що має наслідком неправильне вирішення справи.

Відтак, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в користь позивача судовий збір за розгляд даної справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору від 21.03.2013 в розмірі 28 428 (двадцять вісім тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 39 коп. з яких 7 488,12 грн. заборгованість за кредитом; 17 619,22 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 491,13 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 329,92 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути ОСОБА_4в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір за подання позову в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. та 1339 (одна тисяча триста тридцять дев»ять) грн. 80 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_5