АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1975/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Супрун Г.Б.
№ 753/5254/15-ц Доповідач-Чобіток А.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів, про визнання договору про надання споживчого кредиту,договорів іпотеки та поруки недійсними,розірвання договору відповідального зберігання та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач пред»явила позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, укладеного між нею та банком 27 грудня 2008 року,за умовами якого вона отримала грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 90 000 доларів США на строк до 27.12.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом 9,5% річних. Зазначала, що вказаний договір було укладено з порушенням ч.2,ч. 4 ст.11, ст.. 18, п. 2 ч. 2 ст.19 та п.5 ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів»,що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно з вказаних підстав просила визнати договір поруки,укладений між банком,нею та ОСОБА_3,а також договір іпотеки №41432, укладений між нею та банком 27.12.2006 року.

Не погодившись з вказаним позовом ПАТ«УкрСиббанк» пред»явив зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованості по вказаному кредитному договору у розмірі 59205,81 доларів США.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року задоволено первісний позов та відмовлено у зустрічному позові.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Зазначає, що судом при вирішенні даного спору порушено норми матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 27.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком »УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобо»язався надати позичальнику, а позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 90000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 454500,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору. Кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на : Іпотечний кредит. ( п.1.1, 1.4.Договору).

Згідно із п.п. 1.2.2 , позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни , встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору ), але в будь-якому випадку не пізніше 27.12.2026 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 Договору на підставі будь -якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Договору.

Розділ 1 Договору містить пункт 1.3. «Проценти за кредит та комісії банку( цим пунктом Договору Сторонами визначено їх детальний розпис) :

1.3.1. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,500 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного Договору.

Пунктом 9.2 договору встановлено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

- порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов : договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором);

- погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто погашення заборгованості та / або виконання інших зобов'язань,передбачених цим договором;

- здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни грошово-кредитній політиці НБУ (девальвації курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5 % у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 ( три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Також сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 9.2 Договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме:

- банк не пізніше ніж за 14 ( чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси;

-такий новий розмір процентної ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою.

Сторони погодили, що факт неподання позичальником на зазначену у договорі адресу банку у строку не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.

Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення банку за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомляв банку при зміні адреси. В такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочато зстосування цього нового розміру ставки.

У пункті 1.3.2., 1.3.3. договору сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2. Договору. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства. Період нарахування процентів згідно умов цього Договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами пп. 1.3.2., 9.2. Договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов Договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем.

За умовами п. 1.3.4. Договору, строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число ( включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

У пункті 1.6. Договору Сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов'язань Позичальника за цим Договором, а саме: :

1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);

2) строкові комісії;

3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення);

6) строкова сума основного боргу;

7) штрафні санкції за Договором.

У випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов'язань Позичальника за цим Договором з порушенням вищевказаної черговості, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов'язань, відповідно до викладеної в цьому пункті Договору черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даним Договором Банком приймається: - застава нерухомості (будівлі/ споруди/ приміщення), а саме:

а) квартири, що складається з двох кімнат, загальною площею 82.1 кв. м. , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_2, код за ДРФО НОМЕР_1; - порука, а саме: а) порука ОСОБА_3, код за ДРФО НОМЕР_2.

Згідно із п. 4.6. позичальник зобов»язується достроково повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії у випадках встановлених п.п. 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та/або порушень істотних умов Договору та застосування Банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 11 цього Договору.

Крім того, відповідно до п. 7.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Позичальник , підписуючи цей Договір, підтверджує :

- свою здатність виконувати умови даного Договору;

- що даний Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, - - що є обов'язковими для Позичальника;

- що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного Договору;

- що відсутні будь-які перешкоди для виконання Договору на день його підписання;

- що на день підписання Договору відсутні будь-які судові розслідування (спори), розслідування з боку державних контролюючих органів, що можуть істотно та/або негативно впливати на фінансовий стан та кредитоспроможність Позичальника;

- що надані Позичальником у Банк документи для розгляду питання про кредитування та інші документи, пов'язані з обслуговуванням кредиту, не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані в порядку,

передбаченому чинним законодавством України;

- що Позичальник повністю розуміє всі умови цього Договору, свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними;

- що він не обмежений в дієздатності та укладання цього Договору не потребує узгодження з третіми особами ( п. 8.2. Договору)..

У пункті 9.13. Договору зазначено, що підписання Договору Позичальником свідчить про те, що:

- всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього;

- перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Кожна із сторінок як кредитного договору, так і Додатку № 1 , підписані власноручно ОСОБА_2. Додаток № 1 до кредитного договору, яким є Графік погашення кредиту та є невід»ємною частиною договору містить вказівку про те, що «Позичальник зобов»язується згідно умов вищезазначеного Договору повернути банку суму кредиту у терміни, передбачені цим графіком»( п. 2) .

Будь-яка сума заборгованості за кредитом, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповерненого кредиту, який (розмір) встановлений на відповідну дату, зазначену в п. 2. Графіку, вважається простроченою сумою основного боргу.( п.3 ).

Зазначений Графік погашення кредиту містить чітко визначену умовами договору про надання споживчого кредиту дату погашення кредиту, якою є 25 число ( включно) кожного місяця ( з врахуванням випадків, якщо 25 число припадає на вихідний, святковий або неробочий день, п. 1.3.4. Договору), починаючи з 25.01.2007 року та закінчуючи 25.11.2026 року ( строк дії договору) . При цьому розмір суми, яка підлягає сплаті щомісячно , визначена сторонами як «Залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом».

На виконання умов даного договору щодо його забезпечення, 27.12.2006 р. між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладено договір поруки № 82949, згідно з умовамиякого поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 27.12.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 41432, за умовами якого' продавець передає в іпотеку нерухоме майно (квартира), загальною площею 82,10 кв.м., жилою площею 42,60 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Даний договір посвідчений приватним нотаріусомКиївського міського нотаріального округу Кияшко A.B. та зареєстровано в реєстрі №366.

Крім того заумовами договору №0 від 27.12.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, остання зобов'язалась передати на зберігання оригінали документів відповідно до переліку, що вказаний в п. 1.2 даного договору, а банк у свою чергу прийнятидокументи, зберігати їх на умовах даного договору і повернути їх у цілості і схоронності, у терміни, зазначені в цьому договорі.

Листом від 19.02.2008 року за № 39591, відповідач повідомив ОСОБА_2 про запровадження нової системи нарахування відсотків у випадку прострочення позичальником платежу за кредитним договором, а саме у випадку якщо порушення нею кредитної дисципліни буде пов»язано з простроченням платежу за кредитним договором, то банком прийнято рішення нараховувати підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. При цьому повідомлено про можливість отримання детальної інформації у фінансового консультанта, або за контактними телефонами з зазначенням їх номерів (а.с. 208 том І) .

Вказаний лист отримано ОСОБА_2 особисто 21.02.2008 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 209-210 том 1).

Звернувшись з даним позовом в березні 2015 року,посилаючись на порушення банком ст..ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» , ОСОБА_2 зазначала, що в кредитному договорі відсутня сукупна вартість кредиту, банк не попередив її в письмовій формі про вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тобто свідомо ввів її в оману щодо істотної умови договору - його сукупної вартості. Графік погашення кредиту, який є Додатком №1 до договору не надає можливостіспоживачу банківських послуг зрозуміти сукупну вартість кредиту за кожний період, а саме: скільки в конкретному місяці він має сплатити в рахунок погашення основного боргу, скільки в рахунок погашення відсотків, скільки - комісій, і яка сума разом до сплати, - чим порушуються права споживача. Крім того, сплачуючи кошти в повернення кредиту, позивач позбавлена можливості контролювати, яким чином банк розподіляє їх на тіло та відсотки, не знає, скільки ще коштів їй потрібно сплатити. Всупереч вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в Кредитному договорі встановлені дискримінаційні умови стосовно позивача щодо порядку зміни відсоткової ставки. А саме в пунктах 1.3.2 та 9.2 Договору зазначено, що банк залишає за собою право в односторонньому порядку збільшувати проценту ставку за користування кредитом, та встановлювати новий розмір ставки. При цьому взагалі не зазначено; ні граничний мінімальний, ні граничний максимальний відсоток, ні конкретний розмір, на який може бути збільшена процентна ставка, у разі настання конкретних подій. Тобто, положення кредитного договора свідчать про те, що банк вирішує питання про розмір нових, збільшених та невідомих споживачу відсотків, виключно на свій власний розсуд та без будь-яких обмежень. В порушення Закону, Банк не попередив Позивачку, що вона нестиме валютні ризики під час виконання кредитного договору. Однак ці ризики їй все одно довелось нести, оскільки кредит брався Позивачкою за курсом 5,05 грн./доллар США, а станом на дату подання позовної заяви становить 26,358 грн./доллар США - і все це потягло значне збільшення боргових зобов'язань.

Факт навмисного ненадання банком позичальнику важливої інформації, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції яка діяла на момент укладання договорів (в редакції Закону № 3161-ІУ від 01.12.2005 в) є введенням в оману.

Вважає, що умови даного договору викладені банком таким чином, щоб у позичальника без його відома та поза його волею могла сформуватись заборгованість по сплаті кредитних платежів, на яку банк зміг нараховувати пеню, і, відповідно, отримати додаткову протиправну вигоду. Таким чином банк свідомо ввів її в оману щодо істотної умови договору - його ціни, в зв»язку з чим вона була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання. В іншому випадку вона не підписала би подібного договору на таких умовах.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 у серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» пред»явило до останньої та ОСОБА_3 як поручителя за кредитним договором, укладеним між позивачем та банком, зустрічний позов, в якому просили стягнути солідарно заборгованість за договором споживчого кредиту №0 від 27 грудня 2006 року станом на 18.08.2015 року у розмірі 59505,81 доларів США ( 54 357,02 доларів США - кредитна заборгованість, 4 848,79 доларів США - заборгованість по процентам) , пеню у розмірі 25904,66 грн. ( 10 747,59 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 15 157,07 грн. - пеня за прострочення сплати процентів), посилаючись на те, що ОСОБА_2 всупереч умовам кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов»язання. На підтвердження позовних вимог надано довідку-розрахунок заборгованості станом на 18.08.2015 року відповідно до якої , починаючи з березня 2007 року порушувались строки погашення кредиту , встановлені умовами договору та Додатком № 1 до нього, а з грудня 2014 року погашення кредиту ОСОБА_2 припинилось взагалі (а.с.171-186 том 1).

Під час розгляду даної у справи за клопотанням представників ОСОБА_2 судом першої інстанції призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київській незалежній судово-експертній установі. За висновком експерта № 1657 від 11.03.2016 року встановлено, що умовами оспорюваного кредитного договору загальна (сукупна) вартість кредиту - не визначена. Додаток № 1 «Графік погашення заборгованості» не містить даних, щодо розмірів нарахованих процентів за користування кредитом та інших фінансових зобов»язань позичальника за кожним платіжним періодом ; в межах наданих документів, сукупна вартість кредиту в процентному значенні - 11,21 %, в грошовому виразі - 96 902,52 дол. США; за результатми дослідження наданих документів встановлено, що у розрахунках заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 15.05.2015 року та станом на 18.05.2015 року, починаючи з 01.07.2008 року застосовані банком ставки для нарахування процентів не відповідають процентній ставці 9,5 %, що зазначена сторонами в договорі про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, поруки та іпотеки , суд першої інстанції, виходив з того, що позивач при укладенні оспорюваних договорів була ознайомлена лише з тією інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем, а доказів про надання їй інших видів документів, зокрема у вигляді інформаційного листа чи пам»ятки позичальника з усіма умовами кредитування перед підписанням кредитного договору, судом не здобуто. При цьому судом взято до уваги висновок експерта № 1657 від 11.03.2016 року та враховано, що лист банку від 19.02.2008 року про запровадження нової системи нарахування відсотків всупереч п. 9.2. кредитного договору не містить дати введення нового розміру в дію та його розмір.

При цьому суд відмовив ОСОБА_2 у задоволенні вимоги щодо розірвання договору відповідального зберігання документів від 27.12.2006 року.

Проте колегія суддів з висновком суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, оцінивши докази надані сторонами з порушенням ст.. 212 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб»єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернения кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Пунктом 10 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з оспорюваного кредитного договору, то при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, як то : предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов»язки сторін, їх відповідальність, порядок зміни процентної ставки та визначили сукупну вартість кредиту. При цьому при його підписанні у п.п. 8.2., 9.13., ОСОБА_2 своїм підписом підтвердила, що вона повністю розуміє всі умови цього Договору, свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними; всі умови Договору їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Зазначаючи про те, що умови кредитного договору, укладеного нею з відповідачем містять несправедливі умови , а його умова щодо права відповідача в односторонньому порядку збільшувати проценту ставку за користування кредитом, та встановлювати новий розмір ставкиє дискримінаційною по відношенню до неї, будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов її воля формувалась не вільно або не відповідала її волевиявленню, ОСОБА_2 не надала та на наявність таких не вказала.

Крім того, ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому, хоча і з порушенням строків встановлених п. 1.3.4. , але виконувала його умови до грудня 2014 року .

Відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, що підтверджується тим, що у п. 9.13 ОСОБА_2 своїм підписом засвідчила, що вона перед підписанням даного Договору отрималаінформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" .

Будь-яких доказів того, що вказаний інформаційний лист перед підписанням даного Договору вона не отримувала, ОСОБА_2 не надала.

В умовах кредитного договору, а також його Додатку № 1 «Графік погашення кредиту», який підписаний ОСОБА_2 міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка визначена відповідачем за період з 25.01.2007 року та по 25.11.2026 року з огляду на належне дотримання строків погашення заборгованості позичальником.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Оцінюючи висновок експерта № 1657 від 11.03.2016 року, колегія суддів не приймає його до уваги , оскільки умови оспорюваного кредитного договору містять інформацію щодо всіх можливих майбутніх платежів з визначенням строку сплати процентів, черговістю погашення грошових зобов»язань, а Додаток № 1 до договору, який є «Графіком погашення кредиту» містить обсяг платежів за кожним платіжним періодом з врахуванням процентів за користування кредитом, що визначено сторонами як «Залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом».

При цьому зміна встановленої умовами кредитного договору процентної ставки у розмірі 9,5 % за користування кредитом , могла відбутись лише з 12.03.2008 року і тільки у разі порушення ОСОБА_2 кредитної дисципліни пов»язане з простроченням платежу, про що остання була належним чином повідомлена банком 21.02.2008 року. В даному випадку проценти повинні були нараховуватись банком на прострочену суму основного боргу в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки ( а.с. 208-210 том 1).

Тобто банком чітко визначено дату запровадження нового розміру процентної ставки та чітко вказано на його розмір з зазначенням умов її застосування, в зв»язку з чим посилання суду першої інстанції на порушення відповідачем п. 9.2. кредитного договору є безпідставними.

Отже, у разі дотримання ОСОБА_2 щомісячних строків погашення заборгованості , для неї б зберігала силу ставка визначена сторонами при укладенні договору кредиту у розмірі 9,5 % , а у разі порушення кредитної дисципліни з 12.03.2008 року розмір процентної ставки нараховувався вдвічі більше від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

За вказаних підстав висновок експерта про те, що у розрахунках заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 15.05.2015 року та станом на 18.05.2015 року, починаючи з 01.07.2008 року застосовані банком ставки для нарахування процентів не відповідають процентній ставці 9,5 %, що зазначена сторонами в договорі про надання споживчого кредиту, також на увагу не заслуговує.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочинів.

Крім того, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч. 2 ст.19 Закону).

Зазначаючи про те, що діяльність Банку ввела її в оману, ОСОБА_2 будь-яких доказів того , що надана відповідачем інформація щодо умов кредитування була нечіткою, незрозумілою або мала двозначний спосіб, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, не надала , а навпаки підписанням п.п. 8.2., 9.13. Кредитного договору, його Додатку № 1 засвідчила ту обставину, що всі умови договору їй цілком зрозумілі .

Підвищення курсу іноземної валюти та в зв»язку з цим зміни фінансового становища щодо виконання боргових зобов»язань за кредитним договором не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ОСОБА_2 як позичальник при належній завбачливості могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті, в зв»язку з чим її посилання на те , що банк не попередив її про те, що вона нестиме валютні ризики під час виконання кредитного договору на увагу не заслуговують.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що починаючи з дня укладення кредитного договору 27.12.2006 року і до грудня 2014 року ОСОБА_2 хоча і неналежним чином, але виконувала умови останнього, що свідчить про те, що уклавши оспорювані правочини, ОСОБА_2 , подавши позов лише у березні 2015 року , на протязі дев»яти років вважала їх дійсними, справедливими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

За весь цей час будь-яких претензій до відповідача щодо умов оспорюваних правочинів не пред»являла, мала фактичну можливість отримати повну інформацію щодо умов кредитування, зважаючи і на ту обставину, що з 10.04.2006 року, тобто до укладення оспорюваних правочині працювала провідним юрисконсультом відділу правового супроводу діяльності Правління банку управління правового супроводу діяльності банку Юридичного департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ( а.с. 207 том 1).

За вказаних обставин колегія суддів вважає,що укладаючи вищезазначені угоди, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цих угод відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати ці угоди недійсними за вказаними вимогами позивача відсутні.

Разом з цим, колегія суддів приходить до висновку, що зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

27.12.2006 року ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 на умовах викладених вище, відповідно до якого банк надав, а позивач отримала 90 000 доларів США на строк до 27.12.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом 9,5% річних., які зобов»язувалась повертати щомісячно до 25 числа кожного місяця згідно з Додактом № 1 до Договору.

Згідно із п. 4.6. позичальник зобов»язується достроково повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії у випадках встановлених п.п. 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та/або порушень істотних умов Договору та застосування Банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 11 цього Договору.

Взяті на себе зобов»язання банк виконав в повному обсязі, проте ОСОБА_2 від виконання умов договору ухиляється, а з грудня 2014 року припинила взагалі здійснювати щомісячні платежі, в зв»язку з чим виникла заборгованість станом на 18.08.2015 року у розмірі 59505,81 доларів США ( 54 357,02 доларів США - кредитна заборгованість, 4 848,79 доларів США - заборгованість по процентам) , пеню у розмірі 25904,66 грн. ( 10 747,59 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 15 157,07 грн. - пеня за прострочення сплати процентів).

Вказана заборгованість підтверджується довідкою-розрахунком ( а.с. 171-186 том 1), яка ОСОБА_2 не спростована.

Таким чином порушення боржником своїх зобов»язань,передбачених кредитним договором в частині щомісячного погашення заборгованості у розмірах встановлених графіком відповідно до умов кредитного договору, колегія суддів вважає доведеним, в зв»язку з чим вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_2.

Проте вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, як поручителя за договором поруки, задоволенню не підлягають.

27.12.2006 р. між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладено договір поруки № 82949, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

У випадку невиконання позичальником своїх зобов»язань по кредитному договору кредитор має право пред»явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов»язковими до виконання на 2 (другий) день з моменту невиконання своїх зобов»язань позичальником по кредитному договору. Порука припиняється з припиненням всіх зобов»язань позичальника по кредитному договору ( п.2.2., п 3.2. Договору поруки).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 , ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов»язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення-невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов»язання» ( статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, виходячи з умов договору щодо поруки, право кредитора до поручителя виникає за кожний черговий платіж . починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 25 числа поточного місяця, а з грудня 2014 року ОСОБА_2. припинила оплату платежів, то починаючи з 27.12.2014 року (на другий день з моменту невиконання позичальником своїх зобов'язань) по 27.06.2015 року Банк мав право звернутися до Поручителя в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням , оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Як вбачається з матеріалів справи, то даний позов позивачем подано лише у серпні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого для пред»явлення вимоги кредитором до поручителя.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2 та часткове задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» з розподілом судових витрат відповідно до ст.. 88 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314 , 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2 та відмови в задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними: договору №0 про надання споживчого кредиту від 27 грудня 2006 року , договору поруки № 82949 від 27 грудня 2006 року, договору іпотеки № 41432 від 27 грудня 2006 року,укладених сторонами.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором споживчого кредиту №0 від 27 грудня 2006 року станом на 18.08.2015 року у розмірі 59505,81 доларів США , пеню у розмірі 25904,66 грн. та судовий збір у розмірі 5091,24 грн..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -