Провадження № 2/641/257/2017 Справа № 641/8642/16-ц
21 лютого 2017 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого- судді- ОСОБА_1
при секретарі - Вакуленко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що 10.10.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 01.09.2006 року вона придбала квартиру № 2/8 в будинку 5 по пров. Зерновому в м. Харкові. На теперішній час квартира 2/8 має номер 8. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 27.07.2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та взяла його прізвище. Протягом шлюбу зі ОСОБА_3 він зареєструвався в спірній квартирі, однак тривалий час в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, речей відповідача в квартирі немає. На даний час він не є членом її родини, крім того 22.03.2013 року він склав нотаріально засвідчену заяву, в якій надав їй згоду на продаж квартири на її розсуд та надав довіреність. Таким чином відповідач добровільно покинув місце реєстрації та втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Виклик відповідача був здійснений через оголошення у пресі.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2013 року. Рішення набрало законної сили.
На підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006 року ОСОБА_5 придбала квартиру № 2/8 по пров. Зерновому 5 в м. Харкові, договір посвідчений приватним нотарісом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий номер 6779.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» квартира № 2/8 по пров. Зерновому 5 в м. Харкові зареєстрована за ОСОБА_5.
Згідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі також зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_3 В зв*язку з передачею будинку від ХПТУ в 1998 році нумерація квартир змінена з 2/8 на 8.
Згідно відповіді Слобідського відділу поліції ГУПН в Харківській області № 62/3779 від 26.09.2016 року зазначено, що згідно обліків Слобідського ВП ГУНП в Харківській області будь-яких заяв та повідомлень від ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом двох років не надходило.
ОСОБА_3 надана нотаріально посвідчена заява в якій він надає колишній дружині ОСОБА_5 дозвіл на продаж за ціну та на умовах на її розсуд квартири 8, що розташована по пров. Зерноовму 5 в м. Харкові. Заява посвідчена приватним нотарісом ХМНО ОСОБА_7, реєстровий № 129.
27.07.2013 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачу в квартирі немає. Окрім того відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за ним права користування житловою площею в спірній квартирі.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних і причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом.
Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, оплату за житло не здійснює суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно зі ст. 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 321, 386, 391 ЦК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 (2/8).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_1