Дата документу 24.04.2017
Справа № 334/5043/16-ц
Провадження № 2/334/563/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Добрєва М.В.

при секретарі Матвієнко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запорожжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У позовній заяві Позивач зазначив, що виконавчий напис, вчинений нотаріусом, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню через недодержання нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність вимоги та таким, який вчинено з пропущенням строку, потягом якого стягувач міг звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги, викладені в заяві, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в судовому засіданні його представник просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що вважає зазначений виконавчий напис, який вчинено відповідно до норм чинного законодавства, нотаріус під час його здійснення дотримувався порядку вчинення нотаріальних дій.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Позивача пояснила суду, що нотаріус виконавчим написом, що оскаржується «пропонує стягнути грошові кошти у сумі 2 147 225, 46 грн., які є боргом за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1». В той же час, на момент звернення Відповідача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису між сторонами існував судовий спір з приводу, а саме: станом на 14.03.2016 року (дата вчинення виконавчого напису), між Стягувачем (Відповідачем за цим позовом) та Боржником (Позивачем за цим позовом) розглядався судовий спір з приводу заборгованості за цим кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2016 року за результатами розгляду справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2016 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову та залишено в силі зазначене рішення в частині відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно було встановлено, що борг ОСОБА_1 перед банком за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року на час звернення до суду в частині тіла кредиту складав 125,94 доларів США. Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції, встановивши порушення прав Банку позичальником ОСОБА_1 на вказану суму, повинен був відмовити Банку у задоволенні його позову у цій справі саме через сплив позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.08.2016 року касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» відхилена та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2016 року залишено без змін.

На підтвердження своїх обґрунтувань, представник Позивача надала суду належним чином засвідчені копії зазначених рішень судів, які досліджені під час судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного:

Суд вважає встановленим та доведеним належними доказами, що 14.06.2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZPVBAK04720039, відповідно до якого Відповідач отримала грошові кошти, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, у розміру 59841,22 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, на строк по 14.06.2012 року для придбання транспортного засобу автомобілю, та сплати необхідних платежів по його реєстрації і страхування.

В забезпечення виконання зобовязання 15.06.2007 року було укладено Договір застави рухомого майна №ZPVBAK04720039, а саме придбаний Infiniti G 35, 2007 року випуску.

14.03.2016 року за № 1792 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1, заборгованості у сумі 2 147 225, 46 гривень, з яких:

- залишок заборгованості за кредитом 40 742, 43 долари США;

- сума заборгованості за відсотками 39 645, 96 долари США;

- комісія 2 537, 66 доларів США;

- витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису 1700, 00 гривень.

Відповідно до п. п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02. 2012 р. № 296/5 (надалі Порядок вчинення нотаріальних дій) та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (надалі Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, нотаріус «пропонує стягнути грошові кошти у сумі 2 147 225, 46 грн. , які є боргом за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1». Також у виконавчому написі зазначено «строк, за який провадиться стягнення, - вісім років сім місяців двадцять днів, а саме з 14.06.2007 року по 03.02.2016 року».

Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 розяснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

В той же час судом встановлено, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не взято до уваги той факт, що відповідно до розділу 7 Кредитного договору кредитні кошти надавались на строк з 14.06.2007 року по 14 червня 2012 року. Отже, у Відповідача право вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором виникло з 15.06.2012 року. Як встановлено в судовому засідання, із заявою про вчинення виконавчого напису Відповідач до нотаріуса звернувся 03.02.2016 року, стягувача право виникнення вимоги виникло 15.06.2016 року, а виконавчий напис вчинено 14.03.2016 року. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З дня виникнення права вимоги до дня вчинення виконавчого напису минуло більше, як три роки, що є порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5. Отже, Відповідачем пропущено строк, протягом якого Відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відповідно, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи із системного аналізу п. п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядок вчинення нотаріальних дій, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», змісту кредитного договору та виконавчого напису, слід дійти висновку про те, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

При дослідженні судом документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, які надані на вимогу суду приватним нотаріусом ОСОБА_3, судом встановлено, що Відповідачем надано Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року в якому зазначено, що «станом на 22.02.2016 року всього заборгованість за кредитом 5 991 036, 39 UAH не погашено». В той же час у виконавчому написі нотаріус пропонує стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 147 225, 46 грн., які є боргом за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1

При цьому, досліджені судом документи свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

Суд приходить до висновку, що при таких обставинах у нотаріуса під час вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Крім цього, суд приходить до висновку, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок, який було надано Відповідачем, не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача.

Судом взято до уваги той факт, що станом на 14.03.2016 року між Стягувачем (Відповідачем за цим позовом) та Боржником (Позивачем за цим позовом) розглядався судовий спір з приводу заборгованості за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1

Враховуючи те, що виконавчий напис, відповідно до чинного законодавства України може бути вчиненим лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними та беззаперечними, при наявності судового спору про стягнення заборгованості такі вимоги не можна вважати беззаперечними.

Отже, всі викладені факти свідчать про те, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не була встановлена безспірність вимог Відповідача до Позивача, а отже виконавчий напис вчинено в порушення вимог чинного законодавства, зокрема в порушення ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат».

На підтвердження цієї позиції, судом взято до уваги докази, надані представником Позивача, а саме: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2016 р., яке прийняте за результатами розгляду справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року та яким в задоволенні позовних вимог відмовлено; рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2016 року, яким рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2016 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову та залишено в силі зазначене рішення в частині відмови в задоволенні позову у повному обсязі, та Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.08.2016 року касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» відхилена та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Наведене свідчить, що входити в обговорення законності та обґрунтованості ухваленого судом рішення, яке набрало законної сили, та переоцінювати встановлені в ньому обставини, суд при розгляді іншої справи не має передбачених законом повноважень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що є всі підстави визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, таким, що не підлягає виконанню через недодержання нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність вимоги та таким, який вчинено з пропущенням строку, потягом якого стягувач міг звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, задовольнити у повному обсязі.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1792 від 14.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо стягнення грошових коштів у сумі 2 147 225, 46 гривень з ОСОБА_1, які є боргом за Кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1.

Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,21 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Добрєв М. В.