Семенівський районний суд Полтавської області
Справа № 547/847/16-ц
Провадження № 2-п/547/1/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про перегляд заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22.11.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів, про визнання договору недійсним, про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", як відповідач, звернулося до Семенівського районного суду Полтавської області із заявою про перегляд заочного рішення вказаного суду від 22.11.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів, про визнання договору недійсним, про стягнення коштів.

В обґрунтування заяви вказано на несвоєчасне отриманням судових повісток з причини отримання їх представником іншої компанії в 15-ти поверховому офісному центрі (де є зареєстрованим відповідач), який несвоєчасно повідомляв відповідача про надходження повісток.

Крім того, відповідач вказує на невірне встановлення судом правової природи правочину, порушення вимог матеріального та процесуального права.

Так, вказано що підставами для визнання договору недійсним є відсутність у відповідача ліцензії та статусу фінансової установи, проте між сторонами укладено договір фінансового лізингу, а не договір про надання інших фінансових послуг, а тому відповідач не зобовязаний отримувати будь-який окремий дозвіл або ліцензію; судом невірно застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.12.2015, справа № 6-2766цс15, оскільки відповідач не надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; до моменту затвердження Кабінетом Міністрів України проекту постанови "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)" юридичні особи, що за своїм статусом не є фінансовими установами, повинні здійснювати діяльність з надання фінансових послуг відповідно до вимог Положення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21, а після її затвердження додатково виконувати вимоги ліцензійних умов; не існує ліцензійних умов щодо надання фінансового лізингу.

Виходячи з абз. 1 ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовується загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Але судом не досліджено, що до моменту передання лізингоодержувачу транспортного засобу у користування договір непрямого лізингу фактично ще не носить ознаки договору найму, а отже на даний момент відносин сторін за договором нотаріальне його посвідчення не вимагається.

Укладений сторонами договір є договором непрямого лізингу в розумінні ч. 1 ст. 806 ЦК України, тобто, на момент укладення правочину у лізингодавця відсутній предмет лізингу, а він лише зобовязується його придбати в майбутньому при умові виконання лізингоодержувачем своїх обовязків згідного договору. Згідно п. 3.7 Наказу/Порядку Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України": при посвідченні договору найму (оренди) або позички транспортного засобу нотаріус вимагає для огляду документ про реєстрацію транспортного засобу за фізичною чи юридичною особою (свідоцтво про реєстрацію, технічний паспорт тощо). Оскільки на момент укладення договору у лізингодавця відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, власне, як і сам транспортний засіб, то нотаріальне посвідчення договору без придбання лізингодавцем предмету лізингу унеможливлюється.

Відповідач посилається на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які, на його думку, свідчать про відсутність необхідності обовязкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Період ухвалення судових рішень ВССУ із 04.06.2014 до 16.03.2016.

Вказано, що місцевий суд, посилаючись на положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" зробив висновок, що договір містить умови, які є несправедливими, та які порушують загальні норми законодавства; суд не доводить, що умови фінансового лізингу порушують принцип добросовісності; суд не обґрунтував свій висновок що спірний договір є договором приєднання; не досліджено доказів про ненадання усієї необхідної інформації для укладення договору; позивач звільнений від сплати судового збору як споживач.

Представник відповідача у судове засідання 18.01.2017 не з'явився, відповідач і його представник отримали відповідні повідомлення (виклики) до суду 16.01.2017, тобто менш як за три дні до судового засідання. Повідомлення про вручення їм повісток надійшло до суду 19.01.2017 (а.с. 99, 100, 103, 109, 110). У розумінні ч. 4 ст. 75, ч. 1 ст. 158, ч. 1 ст. 169 ЦПК України вказані обставини є неналежним повідомленням відповідача і його представника про судове засідання, розгляд справи відкладено.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2017 не з'явився, відповідач і його представник отримали відповідні повідомлення (виклики) до суду 23.01.2017, тобто більш як за три дні до судового засідання (а.с. 111, 112). Отже про судове засідання повідомлені належним чином, допустили першу неявку, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за їх відсутності не подано, розгляд справи відкладено.

Представник відповідача у судове засідання 23.02.2017 не з'явився, відповідач і його представник отримали відповідні повідомлення (виклики) до суду 09.02.2017, тобто більш як за три дні до судового засідання (а.с. 118, 119). Отже про судове засідання повідомлені належним чином, допустили другу неявку, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за їх відсутності не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ураховуючи зазначене заява про перегляд заочного рішення розглядається за відсутності відповідача та його представника.

ОСОБА_3ОСОБА_1 проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечував, вважав її необґрунтованою, а заочне рішення вірним.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти заяви товариства. Вказав, що відповідачем не доведено несвоєчасне отримання судових повісток, вказівка у заяві на неузгодженості щодо передавання поштової кореспонденції не ґрунтується на жодному доказі (реєстрі поштових відправлень, журналі вхідної кореспонденції, не вказано особу, яка, начебто, є неналежним отримувачем викликів для лізингової компанії тощо). Інші доводи скарги не доводять незаконності та/або необґрунтованості заочного рішення.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, вислухавши пояснення позивача і його представника, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Так, 22.11.2016 Семенівським районним судом Полтавської області ухвалено заочне рішення у справі № 547/878/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів, про визнання договору недійсним, про стягнення коштів. Позов задоволено частково з відповідача стягнуто на користь позивача 18660,00 грн, відмовлено у задоволенні позову в іншій частині, вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 50-55).

У рішенні зазначено, що відповідач свого представника у судові засідання 28.09.2016, 26.10.2016, 22.11.2016 не направляв, про які повідомлявся належним чином, відповідно, 19.09.2016 (а.с. 26), 03.10.2016 (а.с. 32), 31.10.2016 (а.с. 44). Відомості щодо поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання відсутні, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не надходили, будь-які відомості щодо обґрунтованості та/або необґрунтованості позовних вимог, заперечення щодо позову, докази тощо до суду не надав. Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158, ч. 1 ст. 224, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалив вирішувати справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).

Суд зазначає, що між датами отримання судових викликів та датами судових засідань пройшло, відповідно, 9, 23 і 22 дні (а.с. 26, 32, 44).

Виклики до суду на 28.09.2016, 26.10.2016, адресовані відповідачеві, отримано уповноваженою особою Бабич (а.с. 26, 32), а на 22.11.2016 Спащенко (а.с. 44).

Хто із цих осіб є представником іншої компанії, хто з них безпідставно отримав кореспонденцію, адресовану товариству, як працівник ДППЗ "Укрпошта" не переконався у повноважності цих громадян як представників Товариства, тощо ні заява про перегляд заочного рішення, ні жоден доказ у справі не вказують.

Більш того, ухвалу судді про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху знову ж таки отримав громадянин ОСОБА_4 (а.с. 88-92).

Вимоги ухвали відповідач виконав, тобто Бабич передав відповідні документи вчасно.

Також слід зазначити, що на усунення недоліків заяви надавалося 5 днів, а інтервал між отриманням попередніх викликів є значно більшим 9, 23 і 22 дні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак відповідачем не доведено несвоєчасність отримання судових повісток, неявку свого представника у судове засідання, не повідомлення про причини неявки з поважних причин, що передбачає ч. 1 ст. 232 ЦПК України, як першу з-поміж двох обовязкових обставин, які сукупно обумовлюють скасування заочного рішення.

Як вбачається із заочного рішення, що переглядається, суд, згідно ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, застосував до спірних правовідносин висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 щодо недотримання сторонами форми спірного договору.

Зокрема, керуючись правовим висновком місцевий суд вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Надалі, керуючись встановленою судом нікчемністю спірного договору фінансового лізингу № 005114 та Додатків № 1 і № 2 до нього від 28.07.2016, суд застосував положення ст.ст. 215, 216 ЦК України, у т.ч. щодо застосування судом наслідків недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, та задовольнив позов частково.

Вказані у заяві про перегляд заочного рішення обставини не спростовують правильності застосування правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, не спростовують обґрунтованості застосування місцевим судом ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Інші вказані у заяві про перегляд заочного рішення обставини відсутність у відповідача ліцензії та статусу фінансової установи, не надання відповідачем послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відсутність вимоги нотаріального посвідчення договору, висновок суду про несправедливість спірного договору, не віднесення його до договорів приєднання тощо не ґрунтується на заочному рішенні, оскільки останнє не містить відповідних даних, вимоги заяви не спростовують вірність застосованого місцевим судом правового висновку Верховного Суду України та ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2 судам надано розяснення, що суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В Узагальненні практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, складеному Верховним Судом України, судам розяснено, що зі змісту ст. 232 ЦПК випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, суди повинні дотримуватись таких умов проведення заочного розгляду справ: неявка відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Лише за наявності всіх пяти умов суд може провести заочний розгляд справи.

Правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що відповідачем не доведено наявність сукупно двох обставин, які згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України є підставою для скасування заочного рішення, а тому суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 179, 208-210, 212, 231, 232, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про перегляд заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22.11.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів, про визнання договору недійсним, про стягнення коштів, залишити без задоволення.

Ухвала не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту проголошення. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст ухвали складено 24.02.2017.