Справа № 175/2992/16-ц
Провадження № 2/175/1208/16
Рішення

Іменем України

(заочне)

10 квітня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Приватного нотаріуса ОСОБА_2 про визнання права власності. Відповідно до своїх позовних вимог просила суд, визнати за нею права власності на спадщину за законом, а саме: фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 липня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_4, 10.12.2014 року позивачем була подана заява про прийняття спадщини приватному нотаріусу ОСОБА_2 на підставі якої була заведена спадкова справа № 19/2014 та нею була прийнята спадщина. На день смерті ОСОБА_4, окрім майна, яке позивач прийняла у спадщину, залишився фруктовий сад. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний фруктовий сад була подана заява до нотаріуса, проте 30.05.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вищевказана постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 разом з заявою були подані документи, які не відповідають вимогам законодавства.

З постановою нотаріуса про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не погодилась та вважає, що за нею має бути визнано право власності на земельну ділянку з наступних підстав: для підтвердження права власності померлого ОСОБА_4 на фруктовий сад були подані заява про прийняття спадщини, договір купівлі-продажу від 20.12.2012 року, протокол проведення відкритих біржових торгів № 4 від 16.10.2012 року та акт приймання - передачі від 20.12.2012 року. Договір купівлі-продажу від 20.12.2012 року був укладений за результатами проведення біржових торгів купівлі-продажу майна, яке належить Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Дніпропетровського державного аграрного університету. Відповідно до пункту 4.1 договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року передача майна здійснюється відповідно до акту приймання-передачі майна, після сплати покупцем вартості майна. На підтвердження даного факту надавався акт приймання-передачі від 20.12.2012 року та квитанція до прибуткового ордеру № 4 від 20.12.2012 року.

Отже, ОСОБА_4 придбав фруктовий сад на законних підставах та на платній основі. Також, угода була проведена відповідно до діючого законодавства та недійсною не визнавалась, тому померлий був законним власником вищевказаного майна. На підставі викладено позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

У процесі розгляду справи у порядку ст. 123 ЦПК України звернувся до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2. Відповідно до вимог зустрічної позовної заяви просив суд, визнати за ним права власності на спадщину за законом на Фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001, після смерті батька ОСОБА_4, померлого 29 липня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог у зустрічному позові зазначив, що батьками позивача є ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії VІІІ-КИ №265549. 29 липня 2014 року помер батько позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4. Після смерті батька відкрилася спадщина, 10 грудня 2014 року матірю позивача була подана заява про прийняття спадщини приватному нотаріусу ОСОБА_2, на підставі якої була заведена спадкова справа №19/2014.

На день смерті ОСОБА_4, окрім майна, яке фактично прийняла мати у спадщину, залишився фруктовий сад, проте 30 травня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вищевказана постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 разом з заявою були подані документи, які не відповідають вимогам законодавства. З постановою нотаріуса про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину, мати не погодилася та звернулася до суду.

Позивач в свою чергу був впевнений, що має рівноправне право на свою частку в спадковому майні, внаслідок чого звернувся до приватного нотаріуса з вимогою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, оскільки за попередньою домовленістю між ним та його матірю, вони розподілили спадкову масу.

Однак за домовленістю позивачу переходило у власність спадкове майно, що складається фруктового саду: який складається з: Яблуні середніх порід - 3 га; Яблуні карликових порід - 12 га; Вишні - 2га; Яблуні карликових порід - 12 га; Яблуні карликових порід - 20 га; Яблуні карликових порід - 18 га, який знаходиться на земельній ділянці №:01:012:0001. Для підтвердження права власності померлого батька ОСОБА_4 на фруктовий сад були подані: договір купівлі-продажу від 20 грудня 2012 року, протокол проведення відкритих біржових торгів № 4 від 16 жовтня 2012 року та акт приймання - передачі від 20 грудня 2012 року.

Договір купівлі-продажу від 20 грудня 2012 року був укладений за результатами проведення біржових торгів купівлі-продажу майна, яке належить Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Дніпропетровського державного аграрного університету.

Однак приватний нотаріус відмовив позивачу за зустрічним позовом у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що позивач написав заяву про відмову у прийнятті спадщини. Позивач за зустрічним позовом заперечує проти вищевказаного факту, підписуючи таку заяву він був впевнений що відмовляюся від частини спадщини, і за ним залишиться право на фруктовий сад який знаходиться на земельній ділянці №:01:012:0001.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1, надала суду заяву щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги за зустрічним позовом визнає в повному обсязі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує та просить суд їх задовольнити. Щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечує.

Третя особа за зустрічним позовом в судове засідання також не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 3 ст. 38 ЦПК України передбачено, що юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про нотаріат» державна нотаріальна контора є юридичною особою (), яка створюється та реєструється у встановленому законом порядку. Очолює державну нотаріальну контору завідуючий, який призначається із числа осіб, які мають свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Таким чином, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі.

При цьому суд враховує, що 14 лютого 2017 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 надала до суду клопотання, обґрунтувавши це, тим що нотаріус не можуть бути відповідачами у справі.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Враховуючи, вимоги ст. 33 ЦПК України та диспозитивність цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), заміну неналежного відповідача належним здійснюється лише за клопотанням позивача.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи, не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

Оскільки первісні позовні вимоги пред'явлені до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 яка не є належним відповідачем у цій справі, то позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Враховуючи те, що позов заявлено до неналежного відповідача, то суд не повинен встановлювати обставини, пов'язані із доведеністю вимог.

Позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом до належного відповідача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Статтею 1218 Кодексу встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Згідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або законом має право прийняти або не прийняти її. Відповідно до пункту 3.14 наказу Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5. яким затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який прийняв частину спадщини вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Частиною 1 статті 1297 Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 67 Закону

України «Про нотаріат» встановлено, що підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину є подача письмової заяви спадкоємця, який прийняв спадщину.

Частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.

Приймаючи до уваги, що відповідач за зустрічним позовом визнала позовні вимоги, спору щодо них з позивач не має, суд вважає можливим задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Питання стягнення судових витрат позивач за зустрічним позовом не ставить.

Керуючись ст. 1217, 1218, 1222 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 57-60, 77, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 права власності на спадщину за законом на Фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001, після смерті ОСОБА_4, померлого 29 липня 2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, тобто до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя А.М. Шабанов