справа № 157/877/16-ц
Номер провадження: 2/156/8/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,

за участю секретаря Киці Л.Ф.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ВМП" до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП» ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 у звязку з порушенням Договору про колективну матеріальну відповідальність. Представник товариства стверджує, що ОСОБА_2 заподіяла підприємству матеріальну шкоду внаслідок порушення покладених на неї трудових обовязків, оскільки в результаті проведених 23.05.2016 та 27.06.2016 року інвентаризацій цінностей на складі напівфабрикатів було виявлено недостачу. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача та інших матеріально-відповідальних осіб складає 180 643,27 грн. Згідно з підписаним всіма членами колективу (бригади) договором про колективну матеріальну відповідальність члени колективу (бригади) зобовязані дбайливо ставитися до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди та своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей. Так, як працівники колективу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди пропорційно окладу і часу за період від останньої інвентаризації до виявлення шкоди, тому відповідачем заподіяно шкоду у розмірі 5 255,92 грн. У звязку із тим, що ОСОБА_2 відшкодувала підприємству завдану матеріальну шкоду частково - в розмірі 400 грн., і надалі відмовляється виконувати свій обовязок по відшкодуванню шкоди, представник товариства просить стягнути з відповідача не відшкодований розмір завданої матеріальної шкоди у розмірі 4 855,92 грн. Представник вважає, що ОСОБА_2, не виконавши своє зобовязання у частині відшкодування матеріальної шкоди, порушила положення ст. 130, 135-2, 135-3 Кодексу законів про працю України, ст. 530 Цивільного кодексу України, Договору про колективну (бригадну) відповідальність від 01.04.2016 року. Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних у позовній заяві. Позовну заяву просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що вона працює на даному підприємстві понад 4 роки і за весь цей час жодних зауважень з боку керівництва до якості та своєчасності її роботи не було. Вона працювала тільки у 1-шу зміну, тому робочий день починався о 08:30 год. і тривав до 17:30 год. Протягом усього робочого часу вона знаходилась під постійним наглядом завідуючого по виробництву, а після закінчення робочого дня, при виході з території підприємства, її перевіряли працівники охорони. Вказала, що у приміщеннях підприємства встановлені камери відеоспостереження. Окрім того, стверджує, що цехи, де зберігається продукція, взагалі не зачиняються і будь-хто має вільний доступ до даних приміщень. Після закінчення її робочого часу доступ до робочого місця, продукції, яка зберігається в цехах, мають інші працівники з інших цехів, які працюють по змінах. Вважає, що нестача цінностей могла утворитися у звязку з помилковими обрахунками при прийнятті товару, а також внаслідок того, що при зберіганні продукції зниження маси м'яса в результаті стікання сторонньої води ніхто не фіксує. Договір про колективну матеріальну відповідальність підписала на швидкоруч, ніхто не пояснював суті та змісту договору, лише кадровик підприємства пояснила, що даний документ це договір про те, що за двома цехами буде закріплено одного майстра. Окрім того, відповідач стверджує, що неодноразово зверталася до технолога, завідуючого виробництвом, заступника майстра по цеху та усно повідомляла, що про велике зниження маси м'яса в результаті стікання сторонньої води.

У судовому засіданні досліджено матеріали справи, з яких вбачається, що з 16.03.2012 року по 25.07.2016 року ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП», виробником ковбасної продукції та м'ясних напівфабрикатів, у трудових відносинах. Відповідач працювала учнем укладальника-пакувальника на складі готової продукції (а.с.5), а з 03.09.2012 року - уклаладьником-пакувальником у відділенні виготовлення напівфабрикатів (а.с.6). 01.04.2016 року між підприємством та членами колективу (бригади) складу готової продукції ВПМ, дільниці пакування мяса та відділення виготовлення напівфабрикатів було укладено Договір про колективну матеріальну відповідальність (а.с.8-9). Згідно Договору члени колективу (бригади) зобовязані дбайливо ставитися до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди, у встановленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей, своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей. Відповідач працювала в товаристві укладальником-пакувальником, була членом колективу (бригади), взяла на себе відповідальність за забезпечення зберігання майна та інших цінностей.

23.05.2016 року на підприємстві було проведено інвентаризацію цінностей на складі напівфабрикатів (субпродуктів), готової продукції. В результаті, після проведення заліку нестач та надлишків, сума недостачі, яка підлягає стягненню за рахунок матеріально-відповідальних осіб становить 94 143,44 грн. Згідно протоколу інвентаризаційної комісії від 25.05.2016 року в результаті інвентаризації було виявлено надлишків на суму 150 741,27 грн. та недостач на суму 339 886,41 грн. Комісією зроблено висновок про те, що до подібних наслідків могли призвести: доступ на територію складу сторонніх осіб та пересортування продукції та запропоновано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань (а.с.10). Позивачем було видано наказ № 242/1 від 07.06.2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству пропорційно окладу та фактично відпрацьованому часу матеріально-відповідальних осіб (а.с.30), однак матеріально-відповідальні особи відмовились від ознайомлення під підпис з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 23.05.2016 року, що підтверджується відповідними актами (а.с. 11-13, 16-17), так як були не згідні з результатами інвентаризації, що вбачається з відповідної пояснювальної записки (а.с.14). Згідно вищевказаного наказу з ОСОБА_2 підлягає до стягнення матеріальна шкода в розмірі 2 860,24 грн.

27.06.2016 року на підприємстві було проведено інвентаризацію цінностей на складі напівфабрикатів (субпродуктів), готової продукції. Згідно протоколу інвентаризаційної комісії від 04.07.2016 року в результаті інвентаризації було виявлено надлишків на суму 84 839,10 грн. та недостач на суму 214 841,21 грн. Комісією зроблено висновок про те, що до подібних наслідків могли призвести: доступ на територію складу сторонніх осіб та пересортування продукції та повторно запропоновано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань (а.с.19). В результаті, після проведення заліку нестач та надлишків, сума недостачі, яка підлягає стягненню за рахунок матеріально-відповідальних осіб становить 86 499,83 грн. Позивачем було видано наказ № 270/1 від 07.07.2016 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої підприємству пропорційно окладу та фактично відпрацьованому часу матеріально-відповідальних осіб (а.с.32), однак працівники повторно відмовились від ознайомлення під підпис з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 27.06.2016 року, що підтверджується відповідними актами (а.с. 20-25, 28), так як були не згідні з результатами інвентаризації, що вбачається з відповідної пояснювальної записки (а.с.26). Згідно вищевказаного наказу з ОСОБА_2 підлягає до стягнення матеріальна шкода в розмірі 2 395,68 грн.

Згідно наказів № 242/1 від 07.06.2016 року та № 270/1 від 07.07.2016 року розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 за результатами обох інвентаризаціях становить 5 255,92 грн. Відповідач відшкодувала завдану матеріальну шкоду частково - в сумі 400 грн., проте відмовилася відшкодовувати залишкову суму матеріальної шкоди.

З метою врегулювання спору шляхом переговорів, позивачем 19.08.2016 року було направлено ОСОБА_2 вимогу за вих. № 1025 про відшкодування матеріальної шкоди протягом семи календарних дів (а.с. 34), проте відповіді від відповідача не надходило, завдану матеріальну шкоду не повернено.

Отже, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП» та ОСОБА_2 виник спір, який є предметом даного судового розгляду. Між ними склалися правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

При вирішенні даного спору суд враховує постанову Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівників».

Представник позивача стверджує, що відповідач була членом бригади матеріально-відповідальних осіб та підписала договір про колективну матеріальну відповідальність, тому за результатами інвентаризацій винна у вчиненні матеріальної шкоди і зобовязана її відшкодувати. Суд не погоджується з такими висновками, так як представником позивача не надано доказів на підтвердження юридичних фактів, таких як: наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням трудових обовязків і шкодою та вина відповідача, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності.

Представник позивача, стверджує той факт, що ОСОБА_2 винна у заподіянні товариству матеріальної шкоди, у звязку з порушенням покладених на неї трудових обовязків. Суд не погоджується з цим, і вважає, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, а саме те, що матеріальна шкода заподіяна підприємству внаслідок порушення покладених на ОСОБА_2 трудових обов'язків, а також винними протиправними її діями (бездіяльністю). Вищевказаних доказів представник позивача суду не надав.

Суд не погоджується з висновками представника позивача і про те, що ОСОБА_2 не забезпечила зберігання матеріальних цінностей підприємства, так як у матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи про те, що ОСОБА_2 отримувала матеріальні цінності товариства для зберігання, використання в процесі роботи або з іншою метою на підставі довіреності чи іншого разового документа на одержання під звіт матеріальних цінностей. У звязку із цим, ОСОБА_2 не може нести відповідальність за несхоронність майна.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що цехи, де зберігається продукція, не зачиняються і будь-хто має вільний доступ до даних приміщень. Даний факт підтверджується аналізом результатів інвентаризації проведеної 25.05.2016 року (а.с.10). Інвентаризаційною комісією зроблено відповідні висновки та рекомендовано привести у відповідність умови зберігання готової продукції для запобігання можливих зловживань. Однак, власник підприємства не вжив заходів по покращенню умов зберігання майна, що підтверджує аналіз результатів інвентаризації проведеної 04.07.2016 року так, як інвентаризаційною комісією за результатами проведеної інвентаризації зроблено аналогічні висновки та надано аналогічні пропозиції, що і за результатами попередньої ревізії (а.с.19). Даною бездіяльність власник підприємства не виконав обовязку, встановленого підп.. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Так, як інших доказів на підтвердження протилежного представником позивача надано не було, суд приходить до висновку, що власником підприємства не створено працівникам необхідних умов для забезпечення повного збереження дорученого їм майна, так як передбачено підп. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) відповідальність від 01.04.2016 року та ст. 131 КЗпП України. Так, як власник зазначені свої обов'язки не виконав, а доказів на доведення вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника представником не надано, відповідач взагалі не може нести матеріальну відповідальність.

Разом з тим, представником позивача не було надано жодних підтверджуючих документів про те, що власником було проведено службове розслідування для належного встановлення конкретних винуватців заподіяння шкоди, хоча підп. б) п. 9 договору про колективну (бригадну) відповідальність передбачено обовязок власника виявити конкретних осіб, винних у заподіяній шкоді та притягти їх до відповідальності.

У звязку із вищенаведеним, виходячи із того, що представник позивача не підтвердив викладені у позовній заяві обставини відповідними доказами, а саме: відсутні підтверджуючі документи про вчинення ОСОБА_2 винного порушення обовязків за трудовим договором і наявність причинного звязку між протиправною її поведінкою. і шкодою, яка наступила; її пояснень; актів і доповідних записок службових осіб; матеріалів службових перевірок; вироку суду чи постанови органу розслідування; наказу за результатами перевірки даного випадку; довіреності чи іншого разового документа на одержання відповідачем під звіт матеріальних цінностей; дані про умови праці і зберігання матеріальних цінностей; суд приходить до висновку, що представник позивача не довів наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 130, 131, 134 КЗпП України, ст..ст. 7, 8, 10, 11, 208, 209, 210, 212, 214, 215 ЦПК України,постановою Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівників», суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ВМП» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. М. Нєвєров