22 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Ізмайлової Т.Л.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами. Однак в порушення умов кредитного договору позичальником взяті на себе зобовʼязання належним чином не виконувались у звʼязку із чим утворилась заборгованість.
ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 06 лютого 2008 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення суми боргу за тілом кредиту в розмірі 1 502 грн 09 коп. та заборгованості по процентам в розмірі 658 грн 06 коп. Однак ОСОБА_4 продовжує ухилятися від виконання зобовʼязання.
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитом в розмірі 5 979 грн 17 коп., яка складається із: заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5 237 грн 30 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн та штрафу (процентна складова) в розмірі 241 грн 87 коп.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від

07 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строку позовної давності.

При цьому відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 17 липня 2010 року по

31 грудня 2014 року та штрафів, суди попередніх інстанцій виходили із безпідставності заявлених позовних вимог в цій частині.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 серпня 2006 року ОСОБА_4 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» та виявив бажання про оформлення на своє імʼя банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначив свої персональні дані.

У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна», валюта гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 2 000 грн, базова процентна ставка 3 % на місяць з розрахунку

360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячно платежами у розмірі 7 % від суми.

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_4 (картрахунок НОМЕР_1 від

07 серпня 2006 року) 31 серпня 2006 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн; 24 травня 2008 року кредитний ліміт знижено до 1 510 грн; 26 грудня 2008 року кредитний ліміт збільшено до 3 400 грн; 10 січня

2009 року встановлений кредитний ліміт до 1 510 грн; 24 січня 2009 року кредитний ліміт знижено до 1 510 грн.

ОСОБА_4 свої зобовʼязання за кредитним договором б/н від

07 серпня 2006 року належним чином не виконував, у звʼязку із чим

06 лютого 2008 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ № 2-н-124/08, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 серпня 2006 року, яка виникла станом на 06 січня 2008 року, у загальному розмірі 2 160 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1 502 грн 09 коп., заборгованість по процентам в розмірі 658 грн 06 коп. Даний судовий наказ набрав чинності 20 березня 2008 року.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Костянтинівського міськрайонного управління юстиції від 16 липня 2010 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-124 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 2 200 грн 69 коп. закінчено у звʼязку із стягненням боргу у повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, витягу по кредитний картці ОСОБА_4 здійснив останній платіж за кредитним договором 14 грудня 2010 року, у той час, коли з вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року позивач звернувся 13 лютого 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовʼязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново

(ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовʼязаннями з визначеним строк виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строк виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобовʼязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предʼявити вимогу про виконання зобовʼязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повʼязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договором, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Умовами кредитного договору б/н від 07 серпня 2006 року встановлені окремі самостійні зобовʼязання, які деталізують обовʼязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовʼязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 порушує питання про застосування строків позовної давності (а. с. 49).

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодися суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 06 січня 2008 року по 16 липня 2010 року у розмірі 726 грн 96 коп. у звʼязку із пропуском позивачем строків позовної давності.

При цьому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 відсотків за користування кредитом за період з 17 липня 2010 року по

31 грудня 2014 року у розмірі 4 510 грн 34 коп., оскільки як встановлено судом, тіло кредиту у розмірі 1 502 грн 07 коп., стягнуте за судовим наказом, сплачене відповідачем 16 липня 2010 року, а тому нарахування на нього відсотків за його користування з 17 липня 2010 року по 31 грудня 2014 року є безпідставним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовʼязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція (ч. 1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовʼязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовʼязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч. 2).

Судами встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований у

м. Костянтинівка, Донецької області, яка відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Ураховуючи наведене є вірним висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 241 грн 87 коп. (процентна складова), нарахованих позивачем при зверненні до суду, на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня

2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від

18 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова