Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне рішення )

"21" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь 409 500,00 гривень - сума основного боргу, за договором позики укладеним 28 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ним; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 37 140 гривень 28 копійок - сума процентів від суми основного боргу на рівні облікової ставки Національного банку України; стягнути з ОСОБА_2 на його користь - 3003,34 гривні 34 копійки - оплата ним житлово-комунальних послуг, що надавалися для обслуговування квартири АДРЕСА_1; стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору у розмірі 4 496 гривень 44 копійки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на початку січня 2016 року, до нього звернувся відповідач, ОСОБА_2, з проханням позичити йому 15 000,00 доларів США, що у перерахунку на гривні становить - 409 500,00 гривень. Враховуючи, що він добре знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити йому 15 000,00 доларів США, що у перерахунку на гривні становить - 409 500,00 гривень, за умови в подальшому продати належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а виручені кошти розподілити таким чином: після покриття суми позики та всіх витрат, решта з продажу квартири ділиться порівну між відповідачем, ОСОБА_2 та ним. На його зауваження щодо того, що у квартирі прописані неповнолітні діти та дружина, відповідач, ОСОБА_2, запевнив його, що дружина та діти, вже протягом половини року фактично проживають у м. Бровари та до кінця лютого змінять місце реєстрації, зареєструвавшись у м. Бровари, за фактичним місцем проживання, тому що бажають бути включеними до списку обліку громадян, що потребують покращення житлових умов, з надією отримати квартиру у місті Бровари. Він неодноразово намагався відговорити відповідача, ОСОБА_2 від укладення даного договору позики, але ОСОБА_2 повідомив, що оскільки його дружина вже подала документи на розлучення, то це укладання даного договору є єдиною можливістю реалізувати свої плани на переїзд та початок підприємницької діяльності. Ще ОСОБА_2, запевнив його, що дану квартиру він все одно продасть, але для переїзду і облаштування нового житла, гроші йому необхідні зараз, тому і виникла необхідність в укладенні даного договору позики. Як забезпечення гарантування виконання умов позики відповідач склав заповіт у якому визначив спадкоємцем належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2, його дружину - ОСОБА_3 та оформив довіреність, якою уповноважив його, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуватись та розпоряджатись належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 для цього надав їм право представляти його інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, та підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності. Саме на цих умовах 28 січня 2016 року вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч написав йому розписку і отримав гроші. А витрати пов'язані з оформленням всіх нотаріальних документів вони домовилися розділити між ним та відповідачем, ОСОБА_2 Також однією з домовленостей між ними була оплата ним житлово-комунальних послуг, що надавалися для обслуговування квартири АДРЕСА_1, заборгованість за якими становила 3003,34 гривень та була ним оплачена у повному обсязі. Однак через два тижні після укладення договору позики відповідач, ОСОБА_2 повідомив йому, що обговоривши дану ситуацію з дружиною, остання обурилася та відмовилася змінювати своє місце реєстрації та місце реєстрації дітей, що в свою чергу унеможливлює виконання умов договору. Після даного повідомлення він запропонував вирішити дану складну ситуацію шляхом переговорів. Так, 15 лютого 2016 року, зустрівшись з відповідачем, ОСОБА_2 та його дружиною, ОСОБА_2, він звернувся до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач відповів, що грошей у нього немає, так як основну частину з них він передав дружині, як готівкою, так і матеріальними цінностями (встановив нові вікна у квартирі, купував одяг...). Даний розвиток подій ставить під сумнів можливість повернення ним, його грошових коштів. Це змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду. Розмір основної суми боргу відповідача перед ним, станом на 12 липня 2016 року, становить різницю між розміром одержаної позики та повернутої позики, а саме: 409 500,00 гривень - 0,00 гривень = 409 500,00 гривень. Таким чином, розмір основної суми боргу дорівнює - 409 500,00 гривень 00 копійок. Проценти дорівнюють розміру облікової ставки Національного банку України, яка протягом періоду прострочення боржника становила: з 28 січня 2016 року по 22 квітня 2016 року (85 днів) - 22% річних, з 23 квітня 2016 року по 27 травня 2016 року (35 днів) - 19% річних, з 25 травня 2016 року по 24 червня 2016 року (28 днів) - 18% річних, з 25 червня 2016 року по 11 липня 2016 року (17 днів) - 16,5% річних. Розмір нарахованих за період трьох процентів річних: за період з 28 січня 2016 року по 22 квітня 2016 року (85 днів) = 20 922,54 гривень (22 * 85 * 409 500/366*100); за період з 23 квітня 2016 року по 27 травня 2016 року (35 днів) = 7 440,36 гривень (19 * 35 * 409 500/366*100); за період з 28 травня 2016 року по 24 червня 2016 року (28 днів) = 5 639,00 гривень (18*28*409 500/ 366*100); за період з 25 червня 2016 року по 11 липня 2016 року (17 днів) = 3 138,38 гривень (16,5 * 17 * 409 500/365*100). Всього 37 140, 28 гривень. Таким чином, розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України дорівнює - 37 140,28 гривень 28 копійок.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що знайомий з відповідачем тривалий час, підтримував з ним дружні стосунки, часто позичав кошти, виконував за його дорученням купівлю-продаж рухомого та нерухомого майна.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за згодою позивача, представника позивача, ухвалити заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, сторона позивача, зокрема, посилається на те, що позивачем було позичену відповідачу суму позики у розмірі 15 000,00 доларів США за умови продажу йому квартири, яка належала відповідачу. При цьому, в забезпечення виконання даних домовленостей, відповідач склав на ім'я дружини позивача заповіт про спадкування належної відповідачу квартирою та оформив довіреність на позивача, його дружину та ОСОБА_4 на користування та розпорядженню цією квартиро. Проте, в подальшому, відповідач не виконав умови договору, з квартири не було знято з реєстрації дружину відповідача та дітей, але повернути кошти за договором відповідач не здійснив.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2016 року ОСОБА_2 було складено та підписано розписку про те, що останній домовився з ОСОБА_1 про наступне: отримує 15 000 доларів США в день підписання ним довіреності та заповіту на квартиру, яка належить йому на підставі свідоцтва на право власності та заповіту за адресою: АДРЕСА_3; даною розпискою надає право ОСОБА_1 розпоряджатися квартирою на власний розсуд з метою отримання прибутку шляхом її реалізації, після чого отримання кошти будуть розподілені наступним чином: решта з продажу квартири ділиться на дві частини, одну з яких забирає ОСОБА_1, другу частину отримує ОСОБА_2; витрати пов'язані з оформленням розподіляються між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну (а.с.14).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 вересня 1998 року, виданої Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам її сім'ї: ОСОБА_2 в рівних долях (а.с.9-10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 грудня 2013 року, спадкоємцем ? частини квартири АДРЕСА_5 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її син ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 грудня 2013 року, ? частина квартири АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 грудня 2013 року (а.с.12-13).

28 січня 2016 року ОСОБА_2 було складено на ім'я ОСОБА_3 заповіт, за яким спадкоємцем належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_5 він призначив ОСОБА_3 (а.с.15-16).

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що позивач є його сином. Спілкуючись з сином по телефону, останній повідомив йому, що буде надавати у борг відповідачу суму коштів. Він товаришував з відповідачем та також позичав йому кошти, останній їх повертав або відпрацьовував. Передача суми коштів у борг було здійснено у нотаріуса в його присутності. В той день, його син передав відповідачу 15 000 доларів США. На його запитання, як відповідач буде повертати сину кошти, той відповів, що їде в Болгарію, а квартиру свою продасть та поверне кошти.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що позивач являється її сином. 28 січня 2016 року її син позичив відповідачу 15 000 доларів США. Під час передачі коштів у нотаріуса, вона була присутня та бачила, як син передав відповідачу гроші та останній гарантував, що на протязі двох місяців поверне, а якщо не поверне, то продасть квартиру, так як збирається виїжджати в Болгарію.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що між сторонами було досягнуто відповідних домовленостей, в підтвердження яких відповідачем було надано розписку.

В той же час, зі змісту наданої відповідачем розписки від 28 січня 2016 року судом не вбачається підстав вважати надану розписку борговою, з позиції укладення між сторонами договору позику, з огляду на наступне.

Так, боргова розписка по своїй правовій природі має підтверджувати обставини отримання позичальником у позикодавця певної суми коштів та обов`язок позичальника повернути таку позику позикодавцеві.

Як роз'яснено в правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.»

При цьому, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Вказана позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові суду від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14.

Таким чином, з вищевикладених обставин вбачається, що розписка має підтверджувати як факт отримання боргу із зобов'язанням повернення, так і дату отримання коштів та повернення суми позичених коштів. В той же час, надана суду, в якості підтвердження отримання грошових коштів з боку відповідача, розписка не містить відомостей про отримання відповідачем саме від позивача суми коштів у розмірі 15 000 доларі США в якості позики, а містить лише підтвердження отримання коштів після підписання довіреності та заповіту на квартиру, що свідчить про узгодження певної домовленості. Крім того, надана розписка не містить дати отримання грошових коштів та зобов'язання їх повернути в обумовлену дату.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності в розрізі правовідносин, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати надану відповідачем розписку від 28 січня 2016 року підтвердженням отримання в борг відповідачем суми коштів від позивача, тобто виникнення боргових правовідносин, натомість надана розписка є підтвердженням лише досягнення певної домовленості між сторонами.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: