Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Бондаренко Н.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Володимирецького районного суду від 2 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Озерецької сільської ради, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду від 2 березня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений 22 липня 2009 року спадкодавцем ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем Озерецької сільської ради Володимирецького району та зареєстрований в реєстрі під №24.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 18 березня 2005 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, та визнання права власності на спадкове майно відмолено.

Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, ОСОБА_2 через свого представника оскаржила рішення в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_7 з таким само позовом звертався до суду у вересні 2013 року (справа № 556/2142/13-ц), яка залишена судом без розгляду. Судом порушені норми процесуального законодавства, а саме: ухвала про забезпечення позову винесена таємно, ОСОБА_7 докази ні в попередньому ні під час попереднього судового засідання не подавав, а на завершальній стадії розгляду справи змінив підставу та предмет позову, та надав докази в судове засідання. Суд прийняв докази після висновку судової почеркознавчої експертизи. Невірна є оцінка поясненням ОСОБА_2, яка в судовому засіданні не говорила про те, що батько в сільській раді записував те, що говорила йому секретар. Свідок ОСОБА_8, секретар виконкому Озерецької сільської ради, не свідчив про те, що у заповіті мають місце виправлення, а лише про те, що підтримували руку спадкодавця, через його хворобу, свідок ОСОБА_9 наголошував на те, що його свідчення можуть бути неточними через тривалий сплив часу.

___________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 556/1685/15-ц Головуючий у 1 інстанції - Іванків О.В.

Провадження № 22-ц 787/774/2017 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Суд в рішенні, як на доказ, послався на медичну карточку амбулаторного хворого ОСОБА_4. Картка заведена Більськовільською амбулаторією, яка створена 1 червня 2011 року, а записи в ній зроблені у 2008-2010 роках. У м.Кузнецовськ лікар мала приймати хворого тільки попередньо завівши на хворого амбулаторну картку, однак медичні записи про ОСОБА_4, зроблені в картці, що заведена Більськовільською амбулаторією. Тобто такий доказ є неналежним. Лікар ОСОБА_10 працював дитячим лікарем неврологом і міг діагностувати у 2009 році осіб, старших 17 років. Свідчення лікаря ОСОБА_10 є сумнівними. Він прибув до суду надавати свідчення за вимогою ОСОБА_7, а не на вимогу суду. ОСОБА_7 не назвав лікарів кардіологів, які обслідували батька 22.07.2009 року, натомість 22.09.2009 року в СЧМС м.Кузнецовськ лікарі обслідували невідому їм людину без оформлення медичної картки. Суд критично оцінив покази свідків, які давали свідчення на стороні ОСОБА_2, разом з тим прийняв до уваги суперечливі свідчення свідків зі сторони ОСОБА_7 Суд безпідставно взяв до уваги описову частину судової почеркознавчої експертизи, однак не взяв в цілому висновок експертизи про неможливість дати заключення. Суд безпідставно відхилив клопотання про призначення судово-технічної експертизи. В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що ОСОБА_2 має право на спадкове майно, однак відмовив у задоволенні позову. З цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити та задовольнити її позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 вимоги апеляції підтримав, від клопотання про призначення судово-технічної експертизи відмовився.

Представник ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги не визнав, просив її відхилити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заповіт від імені ОСОБА_4, посвідчений 22 липня 2009 року в с.Озерці Володимирецького району о 15 год.10 хв. секретарем Озерецької сільської ради, не підписаний особисто заповідачем, що свідчить про грубе порушення порядку його посвідчення, а тому, в силу вимог ч.1 ст.1257 ЦК України, є нікчемним.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Судом встановлено: спадкодавець ОСОБА_4 за життя 18 березня 2005 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, відповідно до якого все свої майно заповів сину - ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

У видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батька, ОСОБА_7 відмовлено, оскільки секретарем Озерецької сільської ради 22 липня 2009 року посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно заповів ОСОБА_2

У жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту від 22 липня 2009 року, посвідченого секретарем Озерецької сільської ради на користь ОСОБА_2 Свої вимоги обґрунтував тим, що заповіт спадкодавцем не підписаний, оскільки в той день батько разом з ним цілий день перебував у лікарні в м.Кузнецовськ і не міг підписати заповіт, що свідчить про грубе порушення порядку посвідчення заповіту.

Підтверджуючи наявність таких обставин, ОСОБА_7 подав до суду медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 №29.208.05.

Відповідно до записів медичної карти ОСОБА_4 вбачається, що 22 липня 2009 року він був обстежений лікарем Кузнецовської СМСЧ №3 невропатологом ОСОБА_10 (а.с.111).

В цей же день ОСОБА_4 був на прийомі у лікаря кардіолога Кузнецовської СМСЧ №3 ОСОБА_11 (а.с.110).

Лікарі в судовому засіданні суду першої інстанції допитані як свідки, підтвердили, що записи за 22 липня 2009 року в медичній карті ОСОБА_4 зроблено саме ними.

Судом першої інстанції допитані в якості свідків лікарі Кузнецовської СМСЧ №3 ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які підтвердили факт перебування хворого ОСОБА_4 22 липня 2009 року на обстеженні в медичному закладі в м.Кузнецовську. ОСОБА_4 пройшов обстеження, йому призначено лікування.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15 22 липня 2009 року ОСОБА_4 перебував у лікарні в м.Кузнецовськ. Свідок зазначив, що на прохання ОСОБА_7 22 липня 2009 року возив хворого ОСОБА_4 до лікарні. З села Озірці вони виїхали біля 12 години і в лікарні перебували приблизно до 16 години 30 хвилин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення первинного позову, прийшов до висновку, що вищевказані докази є належними та допустимими і повністю підтверджують той факт, що заповідач не підписував заповіт.

Колегія суддів апеляційної суду вважає такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Порядок посвідчення заповітів, на момент виникнення спірних правовідносин, окрім норм Цивільного кодексу України, врегульовано нормами Закону України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських народних депутатів України", затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25.08.94 № 22/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.10.94 за № 256/466 із змінами та доповненнями, та Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 у редакціїпостанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 року № 940.

ОСОБА_2 заперечила позовні вимоги ОСОБА_7, однак будь-яких доказів, які спростовували б той факт, що спадкодавець ОСОБА_4 22 липня 2009 року перебував у медичному закладі в м.Кузенецовську і о 15 годині 10 хвилин не міг підписувати заповіт в Озерецькій сільській раді, до суду не подала і судом таких доказів не добуто.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний заповіт, складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а тому є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст.1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином, до нього застосовуються загальні положення про правочин та положення про його недійсність.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 22 липня 2009 року, був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 1257 ЦК України він є нікчемним, а тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п.7постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вказав у рішенні про визнання заповіту ОСОБА_4, посвідченого 22 липня 2009 року на користь ОСОБА_2, недійсним. У зв»язку з цим рішення суду слід змінити, зазначивши про встановлення оспорюваного заповіту нікчемним.

В листопаді 2015 року до суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_13, в якому просила визнати недійсним заповіт від 18 березня 2005 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, з тих підстав, що спадкодавець в цей період знаходився на стаціонарному лікуванні і не міг сам підписати заповіт. Окрім цього, просила визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок, що залишився після смерті батька - ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення щодо зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 безпідставні і правильно відмовив у їх задоволенні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Заявляючи вимоги про визнання заповіту від 18 березня 2005 року недійсним з тих підстав, що ОСОБА_4 не міг підписати заповіт, ОСОБА_2 не подала до позовної заяви жодних доказів, які обґрунтовували б такі факти.

У відповідності до ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, передбачених Законом.

Також є вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно.

Звертаючись з позовом про визнання права власності на житловий будинок, що залишився після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 вказувала на те, що вона не може оформити право власності на спадкове майно, оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок втрачено.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що факт належності спірного житловий будинок в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 квітня 2008 року серія НОМЕР_1

У відповідності до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Враховуючи вказану норму закону, свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_2 у відповідності до діючого законодавства має бути оформлене і видане нотаріусом.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Однак, з врахуванням вимог ст.215 ЦК України, резолютивну частину рішення слід змінити, зазначивши встановлення факту нікчемності заповіту, складеного 22 липня 2009 року спадкодавцем ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідченого секретарем Озерецької сільської ради Володимирецького району та зареєстрованого в реєстрі під №24.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду від 2 березня 2017 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в слідуючій редакції:

«Встановити нікчемність заповіту, складеного 22 липня 2009 року спадкодавцем ОСОБА_4, посвідченого секретарем Озерецької сільської ради Володимирецького району та зареєстрованого в реєстрі під №24 на користь ОСОБА_2».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Бондаренко Н.В.

Шеремет А.М.