Провадження № 2/638/1815/17
(вступна та резолютивна частини)
19 квітня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого - судді Шишкіна О.В.,
секретаря - Голуб Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та її витребування, -
Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.
Керуючись ст.209 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визначити місце проживання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його реєстрації разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 555,00 гривень.
Заяву на перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретаря Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та її витребування, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання сина разом із нею та зобов'язати відповідача повернути їй сина, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2008 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, від шлюбу подружжя має сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На початку 2015 року стосунки між подружжям погіршились. Так як жити вони разом не могли, позивач зібрала свої речі та речі дитини та разом з сином повернулась до своїх батьків, де й зареєстрували своє місце проживання. Весь цей час відповідач погрожував позивачу, що забере дитину, так як в рішенні суду про розірвання шлюбу не вказано з ким після розірвання шлюбу буде мешкати дитина. 17.05.2016 року відповідач прийшов до позивача, взяв сина на прогулянку, в означений час сина не повернув, у зв'язку з чим позивач звернулась до органів поліції із заявою про зникнення дитини. Позивач неодноразово телефонувала відповідачу, ходила до його батьків з проханням повернути дитину, на що відповідач категорично відмовив та не дає можливості спілкуватись з дитиною, мотивуючи тим, що дитина після розмови з позивачем плаче, дуже сильно нервує, не спить, погано їсть. На неодноразові прохання вплинути на відповідача, батьки останнього повідомили, що він дома не живе, де він проживає їм невідомо, з ними спілкується іноді, коли дзвонить їм з різних номерів телефону. На неодноразові звернення до органів поліції щодо розшуку дитини, відповіді позивач так і не отримала. Також зазначила, що вона з сином мешкає у чотирьохкімнатній квартирі, де також проживають батьки позивача, у сина є окрема кімната, де є ліжко, одежа, іграшки, стіл, стілець. Місцезнаходження сина та умови, в яких він мешкає на теперішній час позивачу невідомі.

На підставі викладеного, позивач просить визначити місце проживання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його реєстрації разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про розгляд справи у без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, при винесенні рішення просив враховувати інтереси дитини, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Зі згоди представника позивача суд приймає рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 10.10.2008 року ОСОБА_1 (шлюбне прізвище ОСОБА_3) та ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 прізвище змінено на дошлюбне - «ОСОБА_1».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 15.12.2010 року, батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, з 24.02.2011 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1. Цей факт підтверджується довідкою №615 від 05.08.2016 року, наданою дільницею №9 КП «Жилкомсервіс».

Також зі змісту позову вбачається, що після реєстрації шлюбу подружжя разом з дитиною проживало у найманій квартирі, з 2015 року позивач разом з сином ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_1. 17.05.2016 року відповідач взяв сина на прогулянку, після якої так і не повернув його, не дає останній спілкуватися з сином.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Батьки мають рівні права на вихованні дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.161 СК України передбачено, що суд не може передати дитину для проживання лише з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, що б дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст..9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст..161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має постійну роботу у місті Харкові, працює у ТОВ «СК-МАГНУМ» на посаді косметолога, отримує середньомісячну заробітну плату у розмірі 2600 гривен. За місцем роботи позивач характеризується позитивно, що підтверджується довідкою від 01.11.2016 року ТОВ «СК-МАГНУМ» та характеристикою від 29.11.2016 року. Дитина ОСОБА_3 зарахований до дошкільного навчального закладу №445 Шевченківського району з вересня 2013 року по теперішній час. Останній день відвідування закладу 31.03.2016 року. За весь період перебування дитини в закладі квитанції на оплату за садок передавались мамі, на святах були присутні мама та бабуся, що вбачається з листа ДНЗ №445 від 27.12.2016 року №147. Згідно листа КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №14» №1498 від 29.12.2016 року, дитина ОСОБА_3 в поліклініці для спостереження не зареєстрований; за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані виклики дільничного лікаря до дитини ОСОБА_3 в грудні 2013 року та січні 2014 року. Зареєстровані також відвідування дитини з матір'ю та бабусею в поліклініку на прийоми лікаря педіатра в січні 2015 року. В дні викликів лікаря та на прийомах були присутні мама або бабуся дитини. Відомостей про батьків дитини в поліклініці немає.

ОСОБА_1 проживає у чотирьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_3, в якій крім неї проживають її батьки.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №179 від 01.03.2017 року вбачається, що згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири за адресою АДРЕСА_2 від 24.11.2016 року, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, з моменту народження дитина ОСОБА_3 весь час проживав разом з матір'ю, спочатку у орендованій квартирі разом з батьком дитини, потім - у квартирі своїх батьків. Мати весь час піклувалася про дитину, займалася його вихованням, син прив'язаний до матері, між ними склалися гарні родинні стосунки

Згідно з Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №179 від 01.03.2017 року, в інтересах дитини, діючи як представник органу опіки та піклування, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'Ю ОСОБА_1.

При розгляді справи не встановлено виняткових обставин, які б у розумінні ст.161 СК України та принципу 6 Декларації про права дитини, свідчили б про неможливість проживання дитини разом з матір'ю.

Враховуючи ставлення позивач ОСОБА_1 до виконання своїх батьківських обов'язків, з метою повного і гармонійного розвитку дитини, встановивши, що проживання дитини ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_1 буде відповідати інтересам дитини, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю дитини ОСОБА_1.

Частиною 1 ст.162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Зі змісту зазначеної норми убачаєтьсяя. Що відібрання дитини у одного із батьків іншим та повернення її за попереднім місцем проживання можливе лише у випадках, коли місце проживання дитини визначене на підставі закону або рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2016 року відповідач взяв сина на прогулянку, після якої так і не повернув його за місцем проживання у квартиру АДРЕСА_1. Позивач неодноразово зверталась до органів поліції щодо розшуку дитини, про що свідчать висновок інспектора Київського відділу Національної поліції в Харківській області від 01.07.2016 року та висновок інспектора Шевченківського відділення поліції Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області від 15.08.2016 року.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що місце проживання дитини ОСОБА_3 судом визначено разом з матір'ю ОСОБА_1, суд вважає вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути дитину ОСОБА_3 позивачеві, законними та обґрунтованому, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст.141, 150, 160, 161, 162 СК України, керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 208, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його реєстрації разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 555,00 гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий - суддя: О.В.Шишкін