Справа №: 671/565/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

за участі секретаря Козак Г.А.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Волочиської міської обєднаної територіальної громади Хмельницької області, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Волочиської міської обєднаної територіальної громади Хмельницької області, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01 травня 2015 року помер батько позивача - ОСОБА_2, якому належав гаражний бокс № 37, що розташований за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Запорізька, гаражний масив № 2, блок № 11.

ОСОБА_7 зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, оскільки дружина померлого ОСОБА_8 та його донька ОСОБА_4 від спадкування відмовились на його користь. Однак постановою № 379/02-31 від 06.04.2017 приватний нотаріус Волочиського районного нотаріального округу ОСОБА_9 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж по причині відсутності правовстановлюючого документу на це майно. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 заявлений позов підтримав за обставин у ньому викладених, просив його задоволити. Додатково зазначив, що будь-яких документів на підтвердження його позовних вимог, окрім тих, що йому вдалось знайти і долучити до позовної заяви у нього не має. Батько, будучи членом кооперативу, ніяких пайових внесків не платив, так як на виділеній земельній ділянці під будівництво гаража побудував його за власні кошти. Свої права на гараж спадкодавець за життя не оформив.

Крім того, в судовому засіданні позивач вказав, що дружина спадкодавця - ОСОБА_8 від спадщини після смерті ОСОБА_2 відмовилась, проте письмової заяви про це у законодавчо встановлені строки нотаріусу не подала.

Представник відповідача ОСОБА_10 міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву у якій зазначив, що при вирішення справи покладається на розсуд суду, розгляд справи просить проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала та просила задоволити. Зазначила, що лише після смерті чоловіка їй стало відомо, що він не оформив відповідних документів на гараж. Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був членом кооперативу та сплачував пайові внески у неї не має. Вказала також на те, що в силу незнання законів, вона вчасно не подала в нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини, а коли вже звернулась із цією метою до нотаріуса, то їй було розяснено, про пропуск строку звернення з такою заявою.

Третя особа ОСОБА_4 позов визнала та просила задоволити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновків, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 травня 2015 року у м. Волочиськ Хмельницької області помер ОСОБА_2 (а.с. 8).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Свідоцтвом про народження позивача (а.с. 9), підтверджується, що останній є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2

З копії спадкової справи № 111/2017, заведеної щодо майна померлого 01 травня 2015 року в м. Волочиськ Хмельницької області ОСОБА_2 слідує, що 06 квітня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки ЖЄКу № 886 від 09.02.2017 (а.с. 12), ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дружиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже твердження позивача про те, що дружина померлого ОСОБА_8 від спадкування відмовилась на його користь не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 Тому вимога визнати за одним із спадкоємцем право власності на всю належну спадкодавцеві частину будь-якого спадкового майна не може бути задоволена, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Щодо доводів позивача про належність його батькові гаража, розташованого за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Запорізька, гаражний масив № 2, блок № 11, бокс № 37 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Технічним паспортом (а.с.16-17), висновком про технічний стан господарських будівель, прибудов, надбудов і споруд (а.с. 14) доводиться, що за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Запорізька, гаражний масив № 2, блок № 11, бокс № 37, - знаходиться гаражний бокс, який складається з Гаража (літ. «Б»), Оглядової ями (літ. «б»), Підвалу (літ. «б1»). Вказані обєкти збудовані 1987 року і перебувають у задовільному технічному стані. Їх інвентаризаційна вартість становить 24185 грн.

Рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради народних депутатів Хмельницької області № 224 від 11.07.1988 (а.с. 13) було затверджено протокол № 7 від 30.06.1988 загальних зборів членів кооперативу «Збруч» і уповноважених про виділення земельної ділянки під будівництво гаража ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказаний кооператив створено на підставі рішення № 178 виконавчого комітету Волочиської міської ради від 24 липня 1986 року (а.с. 26).

З довідки Волочиської міської обєднаної територіальної громади № 211 від 20.04.2017 слідує, що в архівному підрозділі міської ради відсутня будь-яка інформація про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража ОСОБА_2 в період з 2006-2017 (а.с. 24).

Архівний відділ Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області архівною довідкою № 75 від 20.02.2017 (а.с. 25) також повідомив, що в документах Волочиської міської ради, а саме в рішеннях сесій Волочиської міської ради «Про передачу у приватну власність земельних ділянок на яких розміщені гаражі», відсутня інформація щодо передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с. 25).

З довідки КП Волочиського районного БТІ від 06.04.2017 вбачається, що на спірний гараж свідоцтво про право власності не видавалось, реєстрація не проводилась (а.с. 11 зворот).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є начальником КП Волочиського районного БТІ, зазначив, що вказаний у висновку про технічний стан гаража по вул. Запорізька, гаражний масив № 2, блок № 11, бокс № 37 рік його побудови, а саме 1987 може і не збігатися із датою винесення рішення виконкому міської ради про виділення земельної ділянки під будівництво, оскільки дані про рік забудови обєкта вказується зі слів замовника технічної інвентаризації та з врахуванням вимог відповідної інструкції.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 28.06.1991 «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» розяснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що:

а) член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України "Про власність");

б) внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Визначаючи розмір часток подружжя в спільній власності на пай і гараж, суд бере до уваги вкладення на це майно, зроблені ким-небудь із подружжя за рахунок роздільної власності. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв'язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства. Приймаючи до уваги цільове призначення гаража, інтереси неповнолітніх дітей, які залишились з подружжям, заслуговуючі на увагу інтереси одного з них, вибуття дружини в іншу місцевість, досягнуту сторонами угоду, інші подібні обставини, гараж може бути залишений судом дружині, що не є членом кооперативу, але має потребу в гаражі для автотранспортного засобу;

в) відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", якщо пай ГБК внесено за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - гараж є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними;

г) інші особи, крім дружини члена кооперативу і членів його сім'ї, з мотивів їх участі у внесенні паю можуть вимагати лише відшкодування своїх витрат (наприклад, на підставі ст. 469 ЦК), а не визнання права на пай і гараж.

Таким чином, підставою виникнення права власності на гараж в кооперативі є внесення його членом у повному обсязі за нього свого паю.

Позивачем в судовому засіданні було зазначено, що його батько не вносив пайових внесків за гараж, посилаючись виключно на те, що спадкодавець отримав землю на якій збудував гараж самостійно.

Свідок ОСОБА_5, який був членом кооперативу «Збруч», в судовому засіданні зазначив, що кооператив створювався з метою підключення до енергопостачання, ніяких пайових внесків його члени не сплачували. Отримавши земельні ділянки люди будували гаражі самостійно. Він так само, як і ОСОБА_2 не має правовстановлюючих документів на гараж та наразі займається їх оформленням.

В узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав, обговореного 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на яке у позовній заяві посилається позивач, також розяснено, що однією із обставин для отримання громадянином, у тому числі спадкоємцем, безперешкодно, поза судовим вирішенням спору, свідоцтва про право власності та реєстрацію його органом БТІ є, в тому числі, факт повної сплати особою членом гаражно-будівельного кооперативу пайових внесків.

Судом у попередньому судовому засіданні роз'яснювалось позивачу право надати докази, які б доводили ту обставину, що померлий ОСОБА_2 набув право власності на спірний гараж. Однак, окрім перелічених вище документів жодних інших доказів ОСОБА_7 на підтвердження своїх вимог надано не було.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та виваженості, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведенність позовних вимог ОСОБА_7 в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1223, 1268 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про власність", ст.ст. 3, 57, 174 ч. 4, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Волочиської міської обєднаної територіальної громади Хмельницької області, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.05.2017 о 14:00 год.

Суддя: