УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного університету харчових технологій, третя особа - ректор Національного університету харчових технологій ОСОБА_5, про скасування наказу, поновлення роботі та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_7, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- скасувати наказ Національного університету харчових технологій (далі -НУХТ) від 20 травня 2015 року № 270-К про звільнення ОСОБА_4 з посади декана факультету економіки і менеджменту та наказ ректора НУХТ від 01 вересня 2015 року № 530-К про внесення змін до наказу НУХТ від 20 травня 2015 року № 270-К;

- поновити ОСОБА_4 на посаді декана факультету економіки і менеджменту НУХТ;

- стягнути з НУХТ на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 по 30 вересня 2015 року в розмірі посадового окладу декана факультету економіки і менеджменту та надбавку 150 % до посадового окладу за складність та напруженість у роботі;

- стягнути з НУХТ на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в сумі 20 000 грн 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 посилався на те, що 12 березня 2012 року між ОСОБА_4 та НУХТ було укладено контракт № 1052 з науково-педагогічним працівником, відповідно до умов якого позивача було прийнято на посаду декана факультету економіки і менеджменту НУХТ на строк з 12 березня 2012 року по 11 березня 2019 року.

Наказом № 270-К від 20 травня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади декана факультету економіки і менеджменту НУХТ на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Наказом ректора НУХТ від 01 вересня 2015 року № 530-К внесено зміни до наказу від 20 травня 2015 року № 270-К, пункт 1.1. якого доповнено наступним змістом: «Датою звільнення к.пед.н., доцента ОСОБА_4 з посади декана факультету економіки і менеджменту за прогули без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, вважати наступний день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, а саме 01 вересня 2015 року».

Крім того, цим же наказом було розірвано контракт з ОСОБА_4, зроблено розпорядження бухгалтерії про виплату ОСОБА_4 грошової компенсації за 30 календарних днів невикористаної відпустки.

Посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_4 є незаконним та проведено з порушенням вимог трудового законодавства, ОСОБА_7 просив задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4, відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзив на неї НУХТ, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», та виходили з того, що актом від 18 травня 2015 року, складеним проректором ОСОБА_8, начальником відділу кадрів ОСОБА_9, провідним юрисконсультом ОСОБА_10 та головою ППО ОСОБА_11 було встановлено відсутність позивача на робочому місці 15 травня 2015 року протягом усього робочого дня, що також підтверджено показами свідків та не спростовано позивачем, та виходили з того, що позивачу було надано можливість надати пояснення з приводу його відсутності на роботі 15 травня 2015 року, що підтверджуються його заявою на ім'я ректора НУХТ від 20 травня 2015 року (а. с. 20), а також врахувавши, що 01 вересня 2015 року первинною профспілковою організацією НУХТ було прийнято рішення про надання дозволу на звільнення ОСОБА_4 згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень трудового законодавства при звільнені позивача із займаної посади за прогул.

Також апеляційним судом вмотивовано зазначено, що прийняття профспілковою організацією рішення після видачі наказу про звільнення не є підставою для поновлення позивача на роботі.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана