Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/4643/15 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/778/628/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Дзярука М.П.

ОСОБА_2

суддів: Трофимової Д.А.

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року в розмірі 8 392 доларів США 90 центів, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 593 грн. 71 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачами своїх договірних зобовязань щодо своєчасного повернення кредитних коштів за період з серпня 2014 року.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що зміст кредитного договору суперечить вимогам законодавства, перед укладенням договору банк не ознайомив позичальника у письмовій формі з переліком обовязкової інформації щодо умов кредитування в обсязі, встановленому Законом України «Про захист прав споживачів», що вплинуло на спроможність позичальника оцінити належним чином власну можливість виконувати належним чином свої обовязки за цим договором. Банк вніс до умов договору несправедливі умови, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму 8 392 доларів США 90 центів, заборгованості за користування кредитними коштами та нарахованими процентами за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року, що за курсом НБУ за станом на 09.06.2015 року еквівалентно 177 110, 70 грн., суму 2 593,71 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму 898,52 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму 898,52 грн. витрат на оплату судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 29.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу 1 кредитні кошти в сумі 40 600,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 205 030,00 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, зі строком повернення в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1, але не пізніше 29.11.2027р. зі сплатою 11,3 % річних, а відповідач 1 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», станом на 29.11.2006 року мав повноваження щодо видачі кредитних коштів у іноземній валюті, що підтверджується банківською ліцензією, додатком до дозволу, дозволами паспортом, копії яких є у справі, що відповідає вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Додатковими угодами №1 від 25.06.2009 року та №2 від 02.09.2010 року, копії яких є у справі, до Кредитного договору були внесені зміни щодо Графіку погашення кредиту. Також, сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме : № №1.

Згідно з п. 7.1 Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, ОСОБА_3 сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 2.3 Договору, у випадку порушення позичальником умов кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит, змінивши, при цьому, терміни повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, визначеному розділом 11 цього договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_3 обумовлену суму. В свою чергу, взяті зобовязання по поверненню сум кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, ОСОБА_3 не виконував, у звязку з чим станом на 23.04.2015р. виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом та процентами на загальну суму 8 392,90 доларів США та заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 2 593,71 грн.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2006р., між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №№0/П від 29.11.2006р., відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати по борговим зобов'язанням боржника ОСОБА_3 щодо повернення кредиту. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

02.09.2010р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду до Договору поруки щодо надання згоди в частині графіку погашення кредиту, копія якого є у справі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідачі не оспорювали факт укладення вищезазначених Договорів.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов укладеної Кредитної угоди та Додаткових угод, а ОСОБА_4 не забезпечила належне виконання боржником зазначених угод, позивачем, у передбаченому Кредитним договором та Договором поруки порядку, 23.04.2015 року було направлено відповідачам письмові вимоги, копії яких є у справі, щодо усунення порушень та наслідків не виконання цих вимог. Однак, відповідачі ці вимоги не виконали.

З позовом до суду банк звернувся 03.07.2015 року.

Таким чином, встановивши невиконання умов договорів відповідачами суд вірно стягнув розраховану банком та неспростовану відповідачами вказану заборгованість.

Звертаючись із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання угоди недійсною, ОСОБА_3 зазначав, що банком при укладенні договору йому не була надана, як споживачу, необхідна, достовірна та своєчасна інформація про отриману продукцію (кредит). У звязку з тим, що йому не була надана відповідна інформація, при укладенні договору він мав помилкову уяву стосовно предмету договору (вартості кредиту грошових коштів, як предмету позики) та своїх зобовязань за договором (розміру грошового зобовязання). Зокрема, ОСОБА_3 зазначав, що договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, як того вимагають положення пунктів 3.1-3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10жовтня 2007 року. Також в порушення п.3.8 Правил умови договору не містять положень, а під час укладення договору банк не попередив ОСОБА_3 про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе він, не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення спірного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до п.1.1 спірного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 40 600,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 205 030,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Позичальник, укладаючи цей договір усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору.

Згідно розділу 8 договору сторони домовилися вважати, що, уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі.

Таким чином, ОСОБА_3 своїм особистим підписом у кредитному договорі підтвердив, що був повідомлений про суму кредиту, його цільове призначення, термін користування, форму погашення та спосіб забезпечення.

Також наведені ОСОБА_3 доводи, якими він обґрунтував підставу для визнання правочину недійсним, а саме порушення банком п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо обовязку попередження про валютні ризики та надання інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання, спростовуються наявними в матеріалах даної справи підписаними ОСОБА_3 документами, зокрема: текстом кредитного договору, в якому детально, у максимально повному обсязі зазначені умови надання та повернення кредиту, графіком надання кредиту із зазначенням терміну та розміру кредитних коштів, що були надані.

Окрім того, із тексту кредитного договору слідує, що ОСОБА_3 чітко усвідомлював ризики, пов'язані з одержанням кредиту в іноземній валюті, приймав їх та погоджувався на укладення договору на цих умовах.

Факт укладення сторонами договору в письмовій формі з зазначенням виду, суми та строку кредиту, типу відсоткової ставки, сукупної вартості кредиту, умов його забезпечення та повернення, і крім того, часткове (протягом восьми років) виконання позичальником взятих на себе зобовязань є свідченням відсутності у нього спотвореного уявлення про обставини, що дійсно мали місце і виникли з укладенням кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, твердження позивача, що банком у порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не було надано позивачу у письмовій формі до укладення договору інформації щодо наявних форм кредитування, типу відсоткової ставки, орієнтовної сукупної вартості кредиту, графіку платежів, переліку витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та інше, про невідповідність укладеного кредитного договору вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, є неспроможними, оскільки позивачем не було надано належних доказів того, що відсутність будь-якої частки інформації вплинула на його усвідомлення і обізнаність щодо змісту укладеного договору, а твердження про таку необізнаність спростовуються п.8.2 договору про надання споживчого кредиту, де зазначено, що позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними.

При укладенні оспорюваного кредитного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено. Підписуючи спірний договір, ОСОБА_3 ознайомлювався з його змістом та умовами, з якими погодився та підписав його за власним бажанням та на власний ризик.

За таких обставин, проаналізувавши спірний договір на відповідність зазначеним вимогам, суд прийшов до вірного висновку, що його зміст не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною.

Посилання у скарзі на припинення договору поруки є теж безпідставним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Колегія суддів вважає, що сторонами шляхом укладення Додаткових угод до договору кредиту не збільшувався обсяг відповідальності.

Цими угодами, не змінювався ні обсяг наданого кредиту, ні кінцевий термін його погашення. Окрім того, додатковою угодою №1 до Договору поруки від 02.09.2010р. поручитель ОСОБА_4 надала письмову згоду на вказану зміну графіку погашення кредиту, тобто письмово погодилася з вказаними діями сторін щодо зміни графіку погашення кредиту.

Також, банком не були порушені строки звернення до поручителя з вимогою про стягнення боргу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення, а тому підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,313- 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: