Справа № 307/3494/16-ц
Провадження № 2/307/365/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Клим В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1, де треті особи - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1, де треті особи - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту. В позовній заяві представник зазначив, що 5 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-803/001/2007, відповідно до якого йому було надано кредит в розмірі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 5,99% річних з кінцевим терміном повернення 5 грудня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 5 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки №РML-803/001/2007, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. в реєстрі за №3922, згідно до умов якого відповідач надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 122,6 квадратних метрів, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2010 року стягнуто солідарно заборгованість з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3, звернуто стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 122,6 квадратних метрів, який знаходиться в АДРЕСА_1.

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір права відступлення права вимоги № б/н, згідно з умовами яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 5 грудня 2007 року за №ML-803/001/2007 та договором іпотеки від 5 грудня 2007 року за №РML-803/001/2007.

В ході реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дізналося про накладення публічного обтяження на предмет іпотеки на користь третіх осіб АТ «ОТП Банк», ПАТ «Укрсоцбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» згідно постанов державного виконавця про арешт рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1 зокрема - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 03.04.2009 року у виконавчому провадженні ВП №9873350, постановою заступника начальника відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 03.09.2010 року у виконавчому провадженні ВП №20773778, постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 17.10.2011 року у виконавчому провадженні ВП №29303396, постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 21.04.2014 року у виконавчому провадженні ВП №42967029, постановою головного державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 27.09.2016 року у виконавчому провадженні ВП №52353976.

Також представник позивача зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 не зменшилася та становить 43757,75 доларів США, що є значно більше, чим вартість іпотечного майна.

Оскільки право застави виникло раніше, ніж винесені судом рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів по виконавчих документах на користь стягувачів, просить суд зняти всі арешти з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 і знаходиться в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно договору іпотеки №РML-803/001/2007 від 05.12.2007 року та договору відступлення права вимоги №б/н від 26.11.2010 року.

Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому Телецький Й.Й. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, оскільки відповідач ОСОБА_1 ще не погасив кредитну заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Представники Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст.169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 5 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-803/001/2007, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 5,99% річних з кінцевим терміном повернення 5 грудня 2022 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 5 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки №РML-803/001/2007, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. в реєстрі за №3922, згідно до умов якого відповідач надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 122,6 квадратних метрів, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2010 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 кредитну заборгованість в розмірі 347095,43 гривень, звернуто стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 122,6 квадратних метрів, який знаходиться в АДРЕСА_1.

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір права відступлення права вимоги № б/н, згідно з умовами яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, в тому числі за кредитним договором від 5 грудня 2007 року за №ML-803/001/2007 та договором іпотеки від 5 грудня 2007 року за №РML-803/001/2007.

Також, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Тячівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебувають виконавчі провадження №9873350, №20773778, №29303396, №42967029, №52353976 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості, у зв'язку з чим державним виконавцем були винесені постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час виникнення правовідносин, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, на визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, примусова реалізацію майна, що знаходиться в іпотеці без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема положення ст.ст. 33, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28цс15; від 27 квітня 2016 року у справі №6-54цс16; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103цс16.

За змістом вказаних постанов, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

При цьому згідно з ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права.

Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави.

З наведеного вище, можна зробити висновок, що існуючий на даний час арешт повністю унеможливлює реалізацію Банком своїх законних прав як іпотекодержателя щодо арештованого майна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про заставу", в редакції на час виникнення правовідносин, право застави виникає з моменту укладення договору застави.

Як встановлено в судовому засіданні право іпотеки у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як правонаступника виникло 5 грудня 2007 року, тобто раніше, ніж відповідачем Тячівським РВ відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було накладено арешти в тому числі і на нерухоме майно - житловий будинок в АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1

Крім того, згідно ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", в редакції на час виникнення правовідносин,, пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, які не є заставодержателями.

Арешт заставленого майна порушує пріоритетне право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Необхідність звільнення заставлено майна з-під арешту обумовлено тим, що існує імовірність реалізації житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції на час виникнення правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Оцінивши в сукупності наведені докази, суд, вважає, що позов слід задовольнити частково та звільнити з-під арешту житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, який був переданий в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» згідно договору іпотеки від 5 грудня 2007 року за №PML-803/001/2007, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. в реєстрі за №3922, та знаходиться на даний час в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», накладених постановами державних виконавців Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття всіх інших арештів на іпотечне майно - житловий будинок АДРЕСА_1 до задоволення не підлягають, оскільки представником позивача в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, якими саме іншими постановами державним виконавцем було накладено арешт на іпотечне майно.

Судові витрати в частині в частині стягнення судового збору слід покласти на відповідача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169. 209-215 ЦПК України, ст.ст.12, 33, 41 Закону України «Про іпотеки», в редакції на час виникнення правовідносин, ст.ст.52, 54, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, який був переданий в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» згідно договору іпотеки від 5 грудня 2007 року за №PML-803/001/2007, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. в реєстрі за №3922, та знаходиться на даний час в іпотеці Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», накладеного :

1) постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 03.04.2009 року у виконавчому провадженні ВП №9873350, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1;

2) постановою заступника начальника відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 03.09.2010 року у виконавчому провадженні ВП №20773778, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1.

3) постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 17.10.2011 року у виконавчому провадженні ВП №29303396, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1;

4) постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 21.04.2014 року у виконавчому провадженні ВП №42967029, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1;

5) постановою головного державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції від 27.09.2016 року у виконавчому провадженні ВП №52353976, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1;

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 1378 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й: В.І. Бобрушко