№ 336/2275/17
провадження № 2/336/1482/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2017 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 27.05.1986 р. по 12.12.1986 р. в ході виконання службового обов`язку, у складі збройних сил, приймав участь в ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні небезпеки при в/ч № НОМЕР_1 , в зоні підвищеної радіоактивності та отримав дозу радіоактивного опромінення 26,065 рентген.

Внаслідок ушкоджень здоров`я, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, він був змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки він отримав чисельні хвороби, а саме: вегето-судинну дистонію по змішаному типу з частими кризами та синкопальними станами, хронічний гастрит з больовим та персистеруючим синдромом, понижена секреторна функція шлунку, хронічний гепатит, гіперплазія щитовидної залози І ст., еутириоз, посттравматична енцефалопатія з порушенням ліквородинаміки, пневмосклероз, емфізема легень, ЛН1, вертибродна церквикокраніалгія, синдром «позвоночної артерії», симптоматична артеріальна гіпертензія 2 ст., гіпертензивна ангіоретинопатія.

Вказані хвороби пов`язані з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та були приводом для неодноразових звернень до лікарні для проходження стаціонарного лікування, перебування на якому призводило до нетривалого покращення.

Він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Позивача щоденно турбують головні болі, часто виникає запаморочення, кризи, що супроводжуються підвищенням артеріального тиску, потемнення в очах, часті болі в епігастрії, тяжкість в правому підребер`ї, печія, поганий сон, нестійкий настрій, виражена слабкість, зниження зору та ін.

17.12.2007 р. йому було встановлено ІІІ групу інвалідності зі стійкою 60% втратою працездатності.

У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Вважає, що у зв`язку з отриманими захворюваннями, які пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 240 000,00 грн. (1600 х 150 = 240 000).

Оцінюючи завдану моральну шкоду, виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані травмами, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просить суд стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь моральну шкоду в розмірі 240 000,00 грн..

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду письмові заперечення проти позову (а.с.64-68).

Вислухавши в процесі розгляду справи пояснення позивача та його представника, приймаючи до уваги позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах внутрішніх справ з 01.10.1981 р. по 07.06.1995 р.

У період з 27.05.1986 р. по 12.12.1986 р. позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно постанови Центральної військово-лікарської комісії № 160 від 24.09.1996 р., позивач має захворювання - вегето-судинна дистонія по змішаному типу з синкопальними станами, яке пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З вказаної довідки судом встановлено також, що ОСОБА_1 має ще низку захворювань, які не пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

17.12.2007 р. позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності зі стійкою 60% втратою працездатності.

Вищевикладене підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди.

При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладено зобов`язання по відшкодуванню шкоди.

На це звернуто увагу у п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого - до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Оцінивши надані позивачем докази у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України, судом не встановлено факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Крім того, суд при винесенні рішення враховує положення ст.1 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Розділом V Положення передбачений правовий і соціальний захист та пенсійне забезпечення працівників міліції.

Конституційний Суд України в Рішенні від 06.07.1999 №8-рп/99) у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Одним із видів такого державного соціального захисту працівників міліції є одноразова грошова допомога.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Стаття 9 Закону зазначає, що працівникам міліції, які мають за вказаним Законом право на пенсію при звільненні виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 у разі інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ залежно від ступеня втрати працездатності працівнику міліції виплачується одноразова грошова допомога.

Спеціальним законодавством, яке врегульовувало б порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, відшкодування моральної шкоди працівникам (страхувальникам) не передбачено.

На підставі ст.88 ЦПК України, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк