Справа № 204/8435/16-ц
Провадження № 2/204/517/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту володіння будівлею і правонаступництва цього права, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт володіння ОСОБА_3 домоволодінням по АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.; встановити факт правонаступництва права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. від ОСОБА_3 до ОСОБА_4; та визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, право власності на спадкове майно, а саме - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташоване на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що її мати, ОСОБА_5, за життя в 1957 році побудувала за власні кошти будинок АДРЕСА_3, в якому проживала і була зареєстрована по день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, разом з ОСОБА_4, який являється батьком позивачки. Право власності на вказаний будинок не оформлювалося. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її мати померла. На момент її смерті у вказаному будинку проживали та були зареєстровані позивачка та її батько - ОСОБА_4. За життя ОСОБА_5 25 грудня 1979 року склала заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачці, ОСОБА_1, однак після смерті матері позивачка не зверталася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, фактично спадщину після смерті матері прийняв її батько - ОСОБА_4, який проживав у вказаному будинку по день своєї смерті, однак свідоцтво про право на спадкування він не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько. Після його смерті позивачка є єдиною спадкоємицею. Позивачка звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що нею не був наданий правовстановлюючий документ на вказаний будинок. Таким чином, оскільки її матір'ю право власності на даний житловий будинок зареєстроване не було, позивачка була змушена звернутися до суду для встановлення факту володіння нею даним будинком та правонаступництва цього права.

В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник ОСОБА_6 надала суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив.

Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 виданим повторно 14.05.2008 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1705 від 23.02.2008 року (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивачки, серед іншого, складається з домоволодіння АДРЕСА_4.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивачка є рідною дочкою померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_2 виданим 14.03.1967 року Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 848 від 14.03.1967 року (а.с.8), та свідоцтвом про укладання шлюбу Серії НОМЕР_3 виданим 20.12.1986 року Кіровським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1015 від 20.12.1986 року, згідно якого позивачка змінила своє дівоче прізвище «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі вищевказаного, позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 283/2008, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 14.04.2017 року за вих. № 1130/02-14.

Проте, 27 листопада 2014 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, оскільки ним не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.12).

У зв'язку з вказаними обставинами, позивач був вимушений звернутися до суду.

Позивачкою вказано, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, був побудований та належав, за життя, її матері, ОСОБА_3, яка не зареєструвала на нього право власності у відповідних органах, а її (позивачки) батько успадкував цей будинок після смерті дружини, матері позивачки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно був чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 25.01.2017 року за № 3, згідно якого (Витягу), ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб 25 жовтня 1966 року ,актовий запис № 926.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно був побудований житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, в якому проживали вона та її родина: чоловік - ОСОБА_4 і дочка - ОСОБА_12, що підтверджується численними документами по справі, зокрема: справою на житловий будинок АДРЕСА_5 в якій власником будинку зазначена ОСОБА_3 (а.с.13-16); домовою книгою на цей будинок, з кою вбачається, що ОСОБА_3 та її родина були прописані в будинку (а.с.17-23); та довідкою від 15.10.2014 року, виданою Головою квартального комітету № 25 Красногвардійського району в м. Дніпропетровську, згідно якої, ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаному будинку з 18.11.1966 року по день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_4 з 31.10.1966 року по день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_12 з дня народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 року по 13.07.1987 року (а.с.25).

Крім того, вищевказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_13, які є сусідами за адресою спірного нерухомого майна, і які вказали, що житловий будинок АДРЕСА_6 побудувала ОСОБА_10. Потім до неї прийшов її чоловік - ОСОБА_4. В них є одна дитина, дочка ОСОБА_14. Після смерті ОСОБА_10, в будинку проживав її чоловік до своєї смерті. На теперішній час в цьому будинку проживає їхня дочка ОСОБА_14. Також, свідок ОСОБА_13 вказала, що мати позивачки померла від раку грудей. До смерті, коли вона (мати позивачки) вже хворіла, вона склала заповіт на цей будинок на ім'я своєї дочки, позивачки по справі, оскільки її чоловік до цього будинку ніякого відношення не мав, у зв'язку з тим, що побудувала його саме ОСОБА_10 задовго до одруження з ОСОБА_4. Після її смерті ОСОБА_15 одружився вдруге та хотів забрати будинок, але виявилося, що ОСОБА_10 склала заповіт на ім'я дочки, у зв'язку з чим ОСОБА_4 не зміг забрати будинок собі, але ОСОБА_12 дозволила йому там жити, де він й жив до смерті.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно належав житловий будинок АДРЕСА_6 у м. Дніпро.

Разом з тим, ОСОБА_3 не здійснила реєстрацію права власності на належне їй домоволодіння, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 29.10.2014 року за № 12000 (а.с.24).

У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Така ж позиція зазначена у Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-11-598 від 12.02.2013 року «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва».

При цьому, згідно зведеного оціночного акту по житловому будинку АДРЕСА_6 у м. Дніпро та інвентаризаційної справи в цілому на цей будинок, заведеної в 1975 році, він складається з наступного: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням вищевказаного та встановлених судом обставин, суд вважає можливим встановити факт володіння ОСОБА_3 домоволодінням по АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.

В свою чергу, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4, виданим 23.04.1980 року Кіровським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 2439 від 23.04.1980 року (а.с.10).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, як встановлено судом вище, серед іншого, складалося з домоволодіння АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

А як вже було встановлено вище, у ОСОБА_3, на момент смерті, були чоловік та дочка, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відповідно.

Таким чином, спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

На підставі вищевказаного, позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На підставі її заяви, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 230/1987, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 14.04.2017 року за вих. № 1130/02-14. Згідно цього ж листа, 07 травня 1987 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачці було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-1550, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Суду була надана копія зазначено свідоцтва від 07.05.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1550, з якого вбачається, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з грошового вкладу з процентами в ощадній книжці № НОМЕР_5 м. Дніпропетровська по рахунку № НОМЕР_6.

Тобто, з вищевказаного вбачається, що на домоволодінням по АДРЕСА_1 свідоцтво про право на спадщину ані за законом, ані за заповітом не видавалося.

При цьому, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 та після її смерті, в належному їй домоволодінні, разом з нею був зареєстрований та проживав її чоловік - ОСОБА_4, що підтверджується довідкою від 15.10.2014 року, виданою Головою квартального комітету № 25 Красногвардійського району в м. Дніпропетровську (а.с.25).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї дружини - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вигляді спірного домоволодіння, оскільки він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає можливим встановити факт правонаступництва права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. від ОСОБА_3 до ОСОБА_4.

Таким чином, з урахуванням встановлених вище судом фактів, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, як встановлено судом вище, серед іншого, складається й з домоволодіння АДРЕСА_4, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_1, яка в розумінні ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем покійного першої черги спадкування, від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на спадкове майно, а саме - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташоване на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), ст. ст. 3, 15, 16, 316, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 57-61, 169, 179, 209, 212-215, 224-227, 256, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту володіння будівлею і правонаступництва цього права, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_3 домоволодінням по АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.

Встановити факт правонаступництва права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. від ОСОБА_3 до ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на спадкове майно, а саме - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташоване на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова