Справа № 2-709/10
Номер провадження 6/404/30/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 2-709/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства Державний Ощадний банк України в особі філії-Кіровоградське обласне управління, до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подано до суду заяву (вх. № 19951 від 22.06.2016 року) про визнання виконавчого листа, що виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда від 14.05.2015 року (справа № 2-709/10) про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі якого діє філія-Кіровоградське обласне управління 214465,44 грн. та судових витрат в розмірі 1820,00 грн., таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 104-108).

В обґрунтування вищевказаної заяви зазначено, що рішенням суду від 13.04.2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління стягнуто солідарно 214465,44 грн. та судові витрати в розмірі 1820,00 грн. На виконання вищевказаного рішення 14.05.2015 року видано дублікат виконавчого листа. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на цього листа до виконання. Стягувач не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання, і такі строки йому поновлювались. Крім того, на даний час боргу ОСОБА_1 перед стягувачем не існує внаслідок припинення зобовязання через його прощення. Таким чином, у звязку з тим, що сума боргу анульована за самостійним рішенням стягувача, тобто відбулося прощення боргу і стягувач списав заборгованість як безнадійну, після чого банк отримав від держави відшкодування, а отже, втратив право вимоги до позичальника, тобто до ОСОБА_1.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18.10.2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Кіровським районним судом міста Кіровограда від 14.05.2015 року (справа № 2-709/10) про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі якого діє філія-Кіровоградське обласне управління 214465,44 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 1820,00 грн. (т. 1 а.с. 223-226).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду стягувачем подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.12.2016 року задоволена частково, ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18.10.2016 року скасовано. Справу повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд (т. 2 а.с. 32-38).

Під час нового розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 в судове засідання 01.02.2017 року не зявилась, представник останньої адвокат ОСОБА_3 подала до суду заяву (вх. № 3290 від 01.02.2017 року, т. 2 а.с. 53) про відкладення розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, для надання часу ознайомитися з матеріалами справи. Проте, станом на 14.02.2017 року представник ОСОБА_1 з матеріалами справи не ознайомлювався. В судове засідання, призначене на 14.02.2017 року ОСОБА_1 також не зявилась, подала до суду заяву (вх. № 4637 від 14.02.2017 року, т. 2 а.с. 61) про відкладення розгляду справи в звязку з сімейними обставинами та станом здоровя, зазначила, що бажає надати особисті пояснення щодо заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Проте належних доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання 01.02.2017 року та 14.02.2017 року ОСОБА_1 не надала, в зв'язку з чим, суд визнає, що остання не з'явилася до суду без поважних причин. Крім того, частиною третьою статті 369 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Представник стягувача публічного акціонерного товариства Державний Ощадний банк України в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління в судовому засіданні 01.02.2017 року проти задоволення вищевказаної заяви заперечила та просила відмовити в її задоволенні. В судове засідання, призначене на 14.02.2017 року представник стягувача не зявився, подав до суду заяву (вх. № 4754 від 14.02.2017 року, т. 2 а.с. 62-63) про розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, без його участі, в задоволенні вказаної заяви просив відмовити. Також додатково зазначила, що наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню згідно частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Відкриття державним виконавцем виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, предявленого стягувачем до виконання з пропуском встановленого законом строку, фактично є підставою для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження або оскарження дій державного виконавця, а не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про відкриття виконавчого провадження боржником не оскаржувалась та виконується в межах чинного законодавства. Посилання ОСОБА_1 на те, що сума боргу анульована за самостійним рішенням стягувача невірне, оскільки відповідно до Постанови Правління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» № 26 від 23.01.2014 року заборгованість відшкодована за рахунок резерву банку. Визнання боргу безнадійним з послідуючим списанням за рахунок резерву не припиняє зобовязання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Боржник, ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши заяву, заслухавши пояснення представника, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13.04.2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії-Кіровоградське обласне управління 214465,44 грн., судові витрати у розмірі 1820,00 грн. (т. 1 а.с. 72-74).

На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчі листи, зокрема, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» боргу в сумі 216285,44 грн.

Вищевказаний оригінал виконавчого листа втрачено, в звязку з чим, до Кіровського районного суду міста Кіровограда надійшло подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_4 (вх. № 6810 від 26.02.2015 року, т. 1 а.с. 81) про видачу дубліката зазначеного виконавчого листа.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20.03.2015 року (т. 1 а.с. 96) подання державного виконавця задоволено. Видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-709/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про стягнення заборгованості по рішенню Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.04.20.10 року, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» 214465,44 грн. боргу та судові витрати у розмірі 1820,00 грн.

Відповідно до статті 216 Цивільного процесуального кодексу України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Частиною другою статті 368 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення

Частиною другою статті 369 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом (частина четверта статті 369 Цивільного процесуального кодексу України).

Підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є, як матеріально-правові так і процесуально-правові підстави.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої Цивільного кодексу України. Так, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можуть бути обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Також до процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню можна віднести видачу виконавчого листа в поза процесуальний спосіб.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Згідно пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Боржником ОСОБА_1 в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню зазначено, що до виконання виконавчий лист предявлений вже після закінчення строку на його предявлення до виконання.

Згідно заяви стягувача (т. 1 а.с. 109, 161) дублікат виконавчого листа, виданий 14.05.2015 року (т. 1 а.с. 160), строк предявлення до виконання якого становить до 17.07.2014 року, предявлений до виконання 15.05.2015 року.

Державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції 18.05.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (т. 1 а.с. 163).

З огляду на викладене дублікат виконавчого листа, виданий 14.05.2015 року Кіровським районним судом міста Кіровограда предявлений після спливу строку для предявлення його до виконання.

При цьому слід зазначити, що частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Отже, пропуск стягувачем строку предявлення виконавчого листа до виконання є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також, заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню обґрунтована тим, що сума боргу анульована за самостійним рішенням стягувача, тобто відбулося прощення боргу.

Судом встановлено, що на адресу ОСОБА_2 філією-Кіровоградське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» направлено повідомлення № 16-07/282 від 17.02.2014 року (т. 1 а.с. 110), в якому зазначено, що непогашену частину кредитної заборгованості у розмірі 24506,29 дол. США було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ).

Вищевказане також підтверджується актом Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної податкової інспекції № 357/17-05/НОМЕР_1 від 26.10.2015 року (т. 1 а.с. 111-112), в пункті 3.1. якого також зазначено, що відповідно до отриманої від Головного управління державної фіскальної служби України інформації за 2014 рік, про суми нарахованих (виплачених) доходів та утриманих з них податків фізичних осіб, які отримували доходи за даними податкових розрахунків за формою 1 ДФ, фізична особа ОСОБА_2 отримав доходи від філії-Кіровоградського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за ознакою «126» - у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у І кварталі 2014 року, у сумі 209545,93 грн.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 17 червня 2011 року № 722/19460 (далі Порядок), яка діяла на момент списання банком безнадійної заборгованості.

Згідно з пунктом 1 Порядку встановлені правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Відповідно до пункту 6 Порядку банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Пунктом 7 Порядку визначено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до підпункту 159.2.1 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Згідно з підпункту 159.4.1 пункту 159.4 статті 159 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із Міністерством фінансів України.

В пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України.

Таким чином, зміст нормативних документів, на підставі яких приймалось рішення банку про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резерву, не є припиненням зобовязань в розумінні статті 605 Цивільного кодексу України, що регулюють питання зобовязань внаслідок прощення боргу кредитором, процедуру оформлення припинення зобовязання за цих підстав, з урахуванням кредитного договору, термін дії якого не сплив, правового регулювання, питань оподаткування тощо.

В даному випадку боргові зобов'язання відповідача перед банком не можна вважати погашеними. Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не свідчить про припинення зобов'язання в цій частині, зокрема шляхом прощення боргу кредитором.

Крім того, в повідомленні, на яке посилається заявник філією-Кіровоградське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (т. 1 а.с. 110) звернуто увагу боржника, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку. Банк зберігає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Водночас податок було сплачено банком.

Оскільки відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов'язання останнього, як боржника, перед кредитором, про що і наполягає банк у своєму листі та продовжує претензійно-позовну роботу щодо її стягнення, за таких обставин, суд враховуючи викладене, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1.

Також заслуговує на увагу той факт, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню подана поручителем ОСОБА_1 (договір поруки № 342 від 23.05.2007 року, т. 1 а.с. 16-17), в той час як суму заборгованості за кредитним договором № 298 від 23.05.2007 року списано ОСОБА_2.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження»; статтею 605, 625 Цивільного кодексу України, статтями 293, 368, 369 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка