Справа № 438/773/16-ц
Провадежння №2/438/70/2017
У Х В А Л А

про відмову у визнанні мирової угоди

12 травня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі- Дробчак Г.К.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Бориславська нотаріальна контора про визнання права власності на 1/3 ідеальну частину мансарди, прибудови до сіней, гаражу та прибудови до будинковолодіння та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Бориславська нотаріальна контора про визнання права власності на частину будинковолодіння та ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Бориславська нотаріальна контора про визнання права власності на частину будинковолодіння,-

в с т а н о в и в :

Сторони у справі звернулися до суду із заявою про визнання мирової угоди судом, відповідно якої просять суд визнати за ними право власності на частину будинковолодіння по вул.Мазепи,39 у місті Бориславі.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_6 ОСОБА_5 підтримали заяву та просять затвердити мирову угоду.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Так, із змісту мирової угоди від 13 грудня 2016 року вбачається (а.с.159-161), що сторони погоджуються і визнають за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину та за ОСОБА_4 2/3 ідеальних частин будинковолодіння по вул.Мазепи,39 у місті Бориславі, яке складається житлового будинку «А-1» загальною площею 274,2 кв.м, житловою площею 108,1 кв.м, бетонного замощення літ.1 площею 6,9 кв.м, бетонного замощення літ.11 площею 15,6 кв.м, колодязя літ. «к», огорожі площею 93,; кв.м сарай літ. «Б» площею25,7 кв.м,сарай літ. «В» площею25,7 кв.м, погріб літ. «Г» площею 6,0 кв.м гараж літ. «Д» площею 26,0 кв. м та вбиральні літ «І» площею 1,3 кв.м.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.6, 54, 71) сторони у справі ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 являються спадкоємцями 1/3 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд спірного будинковолодіння. Житловий будинок позначений на плані літ «А-1», складається з трьох житлових кімнат та однієї кухні. Загальна площа будинку становить 101,9 кв.м , житлова площа 54,9 кв.м.

У примітці до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на спадкоємця ОСОБА_4 зазначено, що самочинно побудовано частина сіней літ «а», веранду літ «а2», прибудову літ «А-1», гараж літ «Д»,, надбудовано мансарду літ. Мн».

Крім цього сторони визнають і погоджуються з тим, що виконання сторонами будівельних робіт щодо розширення належного їм на праві власності житлового будинку шляхом самовільної прибудови до нього додаткових приміщень не завдало жодної шкоди правам та інтересам інших співвласників. Однак, сторони не надали суду належно затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації на будівництво та дозволу на виконання будівельних робіт.

Далі, право власності на нерухоме майно, в тому числі новостворене, відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України, виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Крім цього, виходячи зі змісту ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України).

З контексту ч.ч.3 та 4 ст. 376 ЦК України випливає, що ч.3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм ч.3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

У всіх інших випадках самочинного будівництва легалізація будівництва може бути здійснена шляхом винесення відповідних рішень виконавчими органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва про право власності.

На підставі наведеного суд приходить до переконання, що у затвердженні мирової угоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 175, п. 4 ч. 1 ст.205 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У затвердженні мирової угоди сторін - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя А.Т.Слиш