АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Демченко Е.Л.,

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (ПАТ «Дніпрогаз») про визнання дій стосовно розгляду скарги (претензії) від 07 квітня 2016 року неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» про визнання дій стосовно розгляду скарги (претензії) від 07 квітня 2016 року неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року вказану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ "Дніпропетровськгаззбут" та просив визнати дії відповідача стосовно розгляду його скарги (претензії) від 07 квітня 2016 року неправомірними та зобов'язати розглянути подану ним скаргу у відповідності до вимог законодавства (а.с.2).

Ухвалою Жовтневого районного судом м.Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року відмолено позивачу у задоволенні заяви щодо звільнення його від сплати судового збору (а.с.37).

Також 21 листопада 2016 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська було постановлено ухвалу про залишення вказаної позовної заяви без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме, для зазначення та надання доказів на підтвердження своїх позовних вимог та сплати судового збору у розмірі 1.102 грн.40 коп. (а.с.38).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року повернуто позовну заяву позивачу як неподану (а.с.48).

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст.121 ЦПК України, суд виходив з того, що у визначений ухвалою суду термін недоліки позовної заяви у повному обсязі позивачем усунуто не було.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Згідно ч.2 ст.121 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо він відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.119,120 ЦПК України, не сплатить суми судового збору.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України "Про судовий збір" визначено категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Як роз'яснено у п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року №10, при визначенні осіб, які звільняються від сплати судового збору, судам необхідно враховувати положення спеціальних законів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду саме як споживач послуг з газопостачання ТОВ «Дніпропетровськгаззбут», висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення останнього від сплати судового збору є хибним.

Стосовно висновків суду першої інстанції про повернення позову у зв'язку з ненаданням доказів на підтвердження доводів позовної заяви, слід зазначити, що главою 2 ЦПК України врегульовані питання, пов'язані з вимогами до позовної заяви та з етапами розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, між іншим, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та перелік доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Як роз'яснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Оскільки згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов'язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви також є хибним, так як відсутність доказів, вказуючих на вину відповідача не є підставою для повернення позовної заяви.

Питання про характер правовідносин, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами ст.212 ЦПК України.

Крім зазначеного, питання про наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права суд повинен вирішувати під час розгляду справи, а уточнення позовних вимог суд може вирішити під час попереднього судового засідання відповідно до ст.130 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та помилково повернув позовну заяву заявнику.

При наявних порушеннях процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п.3 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2016 року скасувати та направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.