Справа№592/1673/17
Провадження №2-о/592/83/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючої-судді Труханової Л.М.,

за участю секретаря - Сахненко О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Ковпаківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2017 року заявник ОСОБА_2 звернулась до суду заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3, обґрунтовуючи свою заяву тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мама - ОСОБА_3, місцем смерті встановлено: АДРЕСА_1. Заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть № 73 Державним закладом "Луганська міська поліклініка № 10 Луганської народної республіки".

У зв'язку з тим, що м. Луганськ, у якому мешкала ОСОБА_3, на час звернення з позовом до суду знаходиться на непідконтрольній українській владі території (розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р зі змінами) факт її смерті не було зареєстровано в органах реєстрації громадянського стану в установленому законом порядку, та заявник не отримала свідоцтво про смерть матері. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 « Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції зі змінами та доповненнями» було тимчасово призупинено доступ до Державних реєстрів та відповідно призупинена реєстрація актів цивільного стану, в тому числі призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області. Також передбачено, що проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно ч.1 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Після одержання лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3, заявник звернулась до Ковпаківського районного в м. Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням провести державну реєстрацію смерті у встановленому законом порядку, однак їй було відмовлено.

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для отримання офіційного документу, який засвідчує смерть (свідоцтво про смерть), щоб в подальшому реалізувати свої права, як спадкоємця.

В судове засідання заявник не з'явилась, але надала суду письмову заяву згідно якої просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням доказів , що є у справі.

Суд перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_2, матір'ю якої зазначена ОСОБА_3 /а.с.8/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 після одруження має прізвище «ОСОБА_2» (а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_3. видано Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3, причиною смерті зазначено інфаркт головного мозку внаслідок ісуточної закупорки або стенозу мозкових артерій. /а.с.5/.

08.02.2017 року Ковпаківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції відмовив у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 пред'явлено документ, виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. /а.с. 6/

Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Заява фізичної особи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України в силу вимог ст. 257-1 ЦПК України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 № 1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

- фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за №1150/13024 (далі -фельдшерська довідка про смерть);

- лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

- рішення суду про оголошення особи померлою;

- рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час та інші.

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05 листопада 2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов'яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Оцінивши докази, в їх сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом

Оскільки заявник ОСОБА_2, яка є громадянкою України, проживає в АДРЕСА_2, її мати ОСОБА_3, також була громадянкою України та перебувала на тимчасово окупованій території України - АДРЕСА_1, де померла ІНФОРМАЦІЯ_3, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть «Луганською міською поліклінікою» Луганської народної республіки, яке є недійсним, відтак вказана обставина унеможливлює оформлення необхідних документів, тому з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України ОСОБА_2 необхідно встановити факт смерті її матері на тимчасово окупованій території України - в АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.212-214,234,235,256-259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа: Ковпаківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1, на тимчасово окупованій території.

Зобов'язати Ковпаківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський райсуд м. Суми.

Суддя Л.М. Труханова