Справа № 201/6621/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення депозитних вкладів, виплату відсотків та стягнення штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у травні 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року в сумі вкладу 100 000 доларів США, 21 895,89 відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 735 335,31 доларів США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, 8 063,01 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік; а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5041 від 02 серпня 2012 року в сумі вкладу 50000 доларів США; 10 947,94 відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 367 667,65 доларів США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, 4 031,51 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 02 серпня 2012 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу № SAMDN5857, відповідно до якого сума вкладу склала 100 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10 % річних; та договір №SAMDN5041, відповідно до якого сума вкладу склала 50 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10 % річних. На відповідних банківських рахунках позивача наявні грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США та 50 000 доларів США, однак банк в односторонньому порядку позбавив позивача права на доступ та розпорядження належними їй грошовими коштами, які знаходяться на рахунках позивача, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення суми вкладів, проте банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт укладення договорів та внесення грошових коштів на рахунки, а також не доведений факт наявності на рахунках позивача, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк», грошових коштів.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено в судовому засіданні, 02 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу:

- №SAMDN5857, відповідно до якого сума вкладу склала 100 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10% річних /том 1 а. с. 9, 10, 157-161/;

- №SAMDN5041, відповідно до якого сума вкладу склала 50 000 доларів США на строк до 02 серпня 2013 року зі сплатою 10 % річних /том 1 а. с. 11, 12, 152-165а/.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з заявами про повернення суми вкладів /а. с. 13-16, 54-56/, проте банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Вищезазначене свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Суд приходить до висновку, що позивач здійснила дії, необхідні за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вимоги до письмових доказів встановлені ст. 64 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, на підтвердження факту укладення спірних договорів банківського вкладу до суду представником позивача надано оригінали вказаних вище договорів банківського вкладу, а також платіжних документів на підтвердження внесення до банку сум вкладів. Дані документи були досліджені у судовому засіданні та наявні у матеріалах справи в копіях /том 1 а. с. 157-165а/.

Між тим, ПАТ КБ «Приватбанк» на спростування дійсності цих документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів були повернуті вкладнику.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеної за наслідками розгляду цивільної справи №6-1699цс16, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання.

Крім того, в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховний суд України зазначає: «Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті Україні гривні.»

В пункті 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року розяснено, що згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги.

За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути:

- за договором строкового банківського вкладу №SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року: 100 000 доларів США сума вкладу; 21 895,89 доларів США відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік; 735 335,31 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 20 074 653,96 грн.; 8 063,01 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 220 120,17 грн.;

- за договором строкового вкладу SAMDN 5041 від 02 серпня 2012 року: 50000 доларів США сума вкладу; 10 947,94 доларів США відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 367 667,65 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 10 037 326,85 грн.; 4 031,51 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 110 061,22 грн.

Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення депозитних вкладів, виплату відсотків та стягнення штрафних санкцій задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN5857 від 02 серпня 2012 року в сумі 100 000 доларів США сума вкладу; 21 895,89 доларів США відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 735 335,31 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 20 074 653,96 грн.; 8 063,01 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 220 120,17 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN 5041 від 02 серпня 2012 року в сумі 50 000 доларів США сума вкладу; 10 947,94 доларів США відсотки за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, 367 667,65 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19 квітня 2016 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 10 037 326,85 грн.; 4 031,51 доларів США 3% річних за період з 02 березня 2014 року по 06 листопада 2016 рік, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20 лютого 2017 року становить 110 061,22 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 6 890 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова