УхвалА

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Рассвет», третя особа - відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Рассвет» на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 6 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 9 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 19 грудня 2002 року ОСОБА_5 належала земельна ділянка, площею 14,7612 га, що розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. 5 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Рассвет» (далі - СТОВ «Рассвет») укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_5 передала в оренду товариству належну їй земельну ділянку строком на 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Позивачка вказувала про те, що після смерті ОСОБА_5 вона успадкувала вищевказану земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 лютого 2015 року. Пунктом 40 спірного договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Зазначала про те, що після набуття нею права власності на вказану земельну ділянку вона звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору оренди землі. Проте товариством було відмовлено їй у розірванні спірного договору.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд розірвати договір оренди землі від 5 вересня 2007 року, зобов'язати відповідача повернути їй вищезазначену земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди землі.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 6 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 5 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та СТОВ «Рассвет» про надання в оренду земельної ділянки, загальною площею 14,7612 га, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Зобов'язано СТОВ «Рассвет» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 14,7612 га, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 5 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та СТОВ «Рассвет», у державному реєстрі - записів від 18 січня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 5 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та СТОВ «Рассвет», скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 у цій частині відмовлено.

У касаційній скарзі СТОВ «Рассвет», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди (апеляційним судом скасовано рішення районного суду в частині задоволення позову про скасування державної реєстрації спірного договору оренди землі) на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що аналіз ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що договір оренди землі може бути розірваний судом за вимогою нового власника земельної ділянки, якщо таке право передбачено договором. У п. 40 спірного договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, що відповідає вимогам ст. ст. 6, 627, ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що позивачка після оформлення права на спадщину фактично стала новим власником земельної ділянки переданої в оренду за спірним договором, а 1 травня 2016 року направила відповідачу заяву, згідно з якою повідомила орендаря про офіційне набуття нею права власності на спірну земельну ділянку та з посилання на п. 40 договору оренди землі просила вважати такий договір розірваним. Проте товариство відмовилось у добровільному порядку виконати вказане положення договору, унаслідок чого суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для розірвання вищезазначеного договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Рассвет» відхилити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 6 вересня 2016 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 9 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

С.П.Штелик