АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/419/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/417/17 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря - Бріль В.Л.

ОСОБА_1 та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці та три проценти річних,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 із позовом про стягнення трьох процентів річних за безпідставне користування чужими грошовими коштами. Свої вимоги мотивував тим, що 24.12.2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом на суму 236 504 гривні, що еквіваленті 29600 доларів США, який забезпечений договором іпотеки, та договір позики укладений у формі письмової розписки на суму 20 000 доларів США. Своєчасно відповідачкою повернуто лише 1600 доларів США. 48000 доларів США не повернуто.

На день звернення до суду на примусовому виконанні у державній виконавчій службі перебуває зведене виконавче провадження з виконання судового рішення від 08.12.2014 року про стягнення 311200 грн боргу, 2967 грн відсотків за користування коштами згідно розписки та 218 344 грн згідно нотаріально посвідченого договору на підставі виконавчого листа. Вказані суми становлять гривневий еквівалент суми 48 000 доларів США на час ухвалення судового рішення та складення виконавчого напису.

Враховуючи те, що грошові кошти на день пред'явлення позову відповідачкою не повернуті, просить стягнути 3% річних за користування чужими грошовими коштами, які обраховує виходячи з суми заборгованості у іноземній валюті в еквіваленті до курсу гривні на день подачі позову(а.с.4).

В лютому 2016 року, до початку розгляду справи по суті, позивач змінив предмет позову та збільшив розмір позовних вимог у зв'язку із реалізацією предмета іпотеки, яка забезпечувала нотаріально посвідчений договір позики. Зокрема, ОСОБА_2, просить здійснити перерахунок суми боргу в іноземній валюті до еквіваленту гривні, обрахувавши його за офіційним курсом НБУ на день реалізації предмету іпотеки, 08.02.2016 року, та 3% річних за безпідставне користування чужими грошовими коштами. Свій розрахунок позивач зробив із загальної суми боргу в 48000 доларів CША, що еквівалентно 1 243 680 грн, виходячи із курсу НБУ, що 1 долар США коштував 25.91 грн (а.с. 36,37).

В лютому 2017 року ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги стосовно стягнення 3% річних за безпідставне користування чужими грошовими коштами вказавши суму 82 543,28 грн., оскільки зросла вартість долара США (а.с. 116).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 березня 2017 року позов задоволено частково:

стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 82543 грн. 28 коп. три проценти річних за користування чужими коштами та 825 грн. 43 коп. судових витрат;

в задоволенні решти позовних вимог- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права. Зокрема апелянт посилається на те, що суд зробив невірний висновок із встановлених обставин. Враховуючи, що у виконавчому листі визначено суму стягнення в гривнях, тому державний виконавець не може застосувати частину 2 ст.533 ЦК і перерахувати суму боргу, який виражений в іноземній валюті, за офіційним курсом відповідної валюти на день проведення платежу, яким є день коли позивач погодився прийняти у власність іпотечний будинок.

Договором позики суму боргу визначено у іноземній валюті, однак чинне законодавство не містить порядку перерахунку суми боргу в іноземній валюті, що підлягає стягненню за виконавчим написом нотаріуса, а тому просить просить його вимоги про стягнення курсової різниці за договором позики задовольнити.

В суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просить рішення скасувати та ухвалити нове стосовно стягнення заборгованості, яка є результатом знецінення гривні на день повернення коштів згідно виконавчого провадження.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечує доводи апеляційної скарги посилаючись на те ,що не може мати місце подвійне стягнення на договорами позички, оскільки стягнення проведено на підставі судового рішення та виконавчого напису.

Аналогічна позиція висловлена представником відповідачки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши відповідачку та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стосовно стягнення заборгованості за договорами позики грошей в іноземній валюті в результаті знецінення гривні на день платежу.

Відмовляючи в оскаржуваній частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки є судове рішення про стягнення суми боргу в іноземній валюті, із зазначенням гривневого еквіваленту, тому саме державний виконавець повинен перерахувати суму боргу на день платежу - 08.02.2016 року, відповідно до статті 536 ЦК.

Стосовно вимог позивача, які грунтуються на виконавчому написі, то суд першої інстанції виходив з того, що позивач не використав своє право зазначити у виконавчому напису, який вчинено у встановленому порядку, що борг визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а крім цього визначена сума є вже оплаченою позивачу.

Вказаний висновок суду суперечить нормам процесуального та матеріального права, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено:

договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 236 504 гривні, що еквівалентно 29000 доларам США. Даний договір забезпечено договором іпотеки (а.с.7, 16-17).

договір позики згідно письмової розписки, згідно якої ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 20000 доларів США (а.с.8).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.05.2015, яке частково скасовано Апеляційним судом Тернопільської області із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість згідно боргової розписки в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно 311200 грн, 2967,06 грн. трьох відсотків річних та 3142 грн. судового збору.

24.06.2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис на суму 218344грн, яка підлягає стягненню за рахунок реалізації іпотечного майна. Дана сума є еквівалентом 28 000 доларів США, оскільки до моменту вчинення вказаного виконавчого напису відповідачка повернула позивачу 1600 доларів США. Дана обставина визнана сторонами.

Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 08 лютого 2016 року, державною виконавчою службою Тернопільського районного управління юстиції, реалізовано іпотечне майно ОСОБА_1, на загальну суму боргу згідно виконавчого провадження, яке включає борг згідно виконавчого напису та борг згідно судового рішення на загальну суму 535653,06 грн.(а.с. 38).

Таким чином станом на 08.02.2016 року позивачо сплачено борг на загальну суму 48000 доларів США в гривневому еквіваленті: 312 200грн,згідно судового рішення від 08.12.2014 року та 218 344 грн згідно виконавчого напису.

Станом на 08.02.2016 рік офіційний курс долара США становив 25.91 грн за 1 долар США.

Таким чином на день платежу курсова різниця гривневого еквіваленту суми боргу становить згідно:

розписки (25.91грн х 20 000 $)=518 200грн 311 200грн=207 000грн;

нотаріально засвідченого договору (25.91 грн х 28 000$)=725 480 грн-218 344 грн=507 136 грн.

Відповідно 207000грн та 507136грн є заборгованістю за договорами позики від 24.12.2013 року, яка спричинена курсовою різницею із за несвоєчасного виконання грошових зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитор зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому випадку сума, що підлягає стягненню за зобов'язанням визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти, в даній справі це долар США, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки сторони в договорі позики, який є нотаріально засвідченим встановили грошовий еквівалент суми позички в доларах, а в письмовій розписці зазначена сума позички в доларах США, тому вимоги позивача є підставними та обгрунтованими щодо стягнення суми боргу, яка визначена за офіційним курсом НБУ долара США на день платежу- 08.02.2016 року.

Вказана правова позиція закладена в судовій практиці Верховним Судом України, зокрема в справі №6-1672цс16 від 21.12.2016 року, яка є обов'язковою для застосування.

Згідно до ст.309 ЦПК-Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: або зміни рішення

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Стаття 360-7 ЦПК-"Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів."

Відповідно судове рішення в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України- Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні витрати.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 6890грн (а.с.35) та 7579 грн за подачу апеляційної скарги (а.с.151).

Тому з відповідачки слід стягнути в користь позивача 14469 грн судового збору, який сплачено за розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Мирославовича-задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 березня 2017 року року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 207000 (двісті сім тисяч) грн заборгованості за договором позики 20 000 доларів США від 24.12.2013 року, який оформлено розпискою, 507136 (п'ятсот сім тисяч сто тридцять шість) грн заборгованості за договором позики, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 24.12.2013 року за реєстром № 4239 та 14469 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн судового збору, який сплачено за розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5