Провадження № 2/742/812/17
Єдиний унікальний № 742/1361/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря Голушко Н.А., за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 неустойку (пеню) по аліментах за період з 01.04.2011 по 01.02.2017 в розмірі 4424,04 грн. Свій позов мотивує тим, що вона є стягувачем аліментів на спільного з відповідачем сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач має заборгованість по аліментах, визначену державним виконавцем за весь час протягом якого ОСОБА_2 такі не сплачував. Тому позивачка і просить суд стягнути з відповідача неустойки в розмірі 1% несплачених аліментів за кожен день прострочення, оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини платника аліментів згідно рішення суду.

У судовому засіданні позивачка повністю підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач у суді частково визнаючи позов вказує, що не знав про існування заборгованості, оскільки з нього з березня 2015 року стягують аліменти в розмірі 50% від заробітної плати.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Шлюб між сторонами розірвано 30 червня 2005 року, що вбачається з відповідного свідоцтва серії 1-ЕЛ № 002305 (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, щозгідно розрахунку заборгованості по аліментах виданого Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м.Київа ГТУЮ відповідно до виконавчого листа № 2-1653 виданого 18 листопада 2004 року Прилуцьким міськрайсудом Чернігівської області із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини починаючи з 12.10.2004. Заборгованість станом на 31.01.2017 становить 7179,32 грн. (а.с. 8).

Відповідно до вимог ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Про заборгованість відповідача по сплаті аліментів свідчить розрахунок державного виконавця. Так, заборгованість платника аліментів ОСОБА_2 по виконавчому листу № 2-1653 від 18.11.2004 з 01.05.2007 по 01.11.2008 становила 5578,09 грн.; станом на 22.03.2011 складала - 5598,16 грн.; з квітня 2011 року по березень 2015 року 12361,06 грн.; з 26 березня 2015 року по 31 січня 31.01.2017 становить 7179,32 грн. проти якого відповідач не заперечує (а.с.8-9,19).

Про необхідність сплати аліментів та заборгованості по таких платежах відповідач був обізнаний і погашення заборгованості по аліментах проводив майже регулярно, але не в повному обсязі, тому з березня 2015 року з нього стягувалося 50% від заробітної плати, що підтверджується звітами про здійснення відрахування та виплат підприємста на якому він працював (а.с.15-17).

Згідно приписів ст.196 СК України відповідачем не було доведено наявність обєктивних та незалежних від боржника обставин, через які він не мав можливості в повній мірі сплачувати аліменти, відсутність же у нього матеріальної спроможності здійснювати означені виплати положеннями ч.1 ст.196 СК України не віднесена до переліку кваліфікуючих чинників, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки, тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

За таких обставин, розглядаючи наявність заборгованості по сплаті аліментів, вину платника (відповідача) в її виникненні, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів обґрунтовані матеріальним законом, а тому суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком неустойки, який за період із 01.04.2011 по 01.02.2017 становить 4424,04 грн. і такий не спростовано відповідачем (а.с. 2-4).

У той же час, положеннями ч.2 ст.196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшено судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи часткову сплату аліментів, незначний розмір заробітної плати відповідача, стану його здоров»я та тимчасової непрацездатності, яка була присутня в період нарахування заборгованості, що документально підтверджено (а.с. 18-22-23), виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, прописаних у ст.7 СК України, суд вважає, що на підставі ч.2 ст.196 СК України розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки підлягає зменшенню до 3000,00 грн., а в іншій частині позову належить відмовити.

Задоволняючи таким чином позовні вимоги згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 81, 88, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн.пені за прострочення сплати аліментів за період із 01.04.2011 по 01.02.2017 та 640,00 грн. судового збору, а всього 3640 (три тисячі шістсот сорок) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: