АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним Договір про передачу права власності на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1, укладений 26.06.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про зміну власника свідоцтва України на знак для товарів і послуг за НОМЕР_1 та здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Також ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом

- заборони Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», захищений Свідоцтвом України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 від 15.05.2006;

Справа №760/18622/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2260/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

- заборони Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов'язані зі зміною власника зазначеного свідоцтва до набрання рішенням суду законної сили;

- заборони ОСОБА_2 здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, захищений вищевказаним свідоцтвом України на знак для товарів та послуг до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2016 заяву задоволено. Заборонено Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 до набрання рішення суду законної сили. Заборонено Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов'язані зі зміною власника свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг до набрання рішенням суду законної сили. Заборонено ОСОБА_2 здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що незрозуміло яким чином невжиття заходів щодо забезпечення позову може в майбутньому зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначив, що судом не було з'ясовано предмет позовних вимог, не врахував, що вжиття заходів забезпечення позову може перешкоджати інтересам третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції вихолодив з того, що вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими, так як їх невжиття зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки власником спірних свідоцтв до вступу рішення в законну силу, може бути інша особа.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезгаданим позовом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що між нею та відповідачем 1 в листопаді 1995 року було укладено шлюб, під час якого останній набув право власності на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 від 15.05.2006. В подальшому позивачу стало відомо, що 26.06.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір про передачу права власності на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 на який вона згоду не давала.

Також представник позивача одночасно з позовом подав до судузаяву про забезпечення позову шляхом - заборони Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг«ІНФОРМАЦІЯ_1», захищений Свідоцтвом України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 від 15.05.2006; - заборони Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов'язані зі зміною власника зазначеного свідоцтва до набрання рішенням суду законної сили; - заборони ОСОБА_2 здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, захищений вищевказаним свідоцтвом України на знак для товарів та послуг до набрання рішенням суду законної сили (а. с. 22-25).

ОСОБА_3 зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, у зв'язку з можливістю відчуження на користь третіх осіб права власності на знак для товарів і послуг НОМЕР_1. Вказує, що у разі вчинення дій по відчуженню права власності на даний знак для товарів і послуг, Державна служба інтелектуальної власності України може вчинити дії (зобов'язана буде вчинити дії) по реєстрації договору про вчинення такого правочину та внесенні відомостей (змін) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, пов'язаних зі зміною власника свідоцтва НОМЕР_1.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб забороною вчиняти певні дії.

Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що предметом судового розгляду є майновий спір щодо визнання недійсним Договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1, укладений 26.06.2015.

Враховуючи те, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може бути відчужене на момент виконання рішення, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Таким чином, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про наявність підстав до вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні вказаного питання суд першої інстанції не врахував, що подаючи позовну заяву позивачка не ставила питання про визнання за нею права власності на спірний знак на товари та послуги, у зв'язку з чим були відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з тексту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що право на вищезгаданий знак на товари та послуги виникає у неї на підставі ст. 60 СК України.

Посилання в апеляційній скарги на необґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки дана обставина спростовується текстом самої ухвали суду першої інстанції.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Б.Б. Левенець

О.Ф.Лапчевська