Справа №588/1516/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Маслов В. В.
Номер провадження 22-ц/788/385/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовує тим, що він є інвалідом дитинства 1 групи, тому перебував на обліку осіб, які отримують пільгові автомобілі від держави. В середині жовтня 2015 року до нього зателефонували представники відповідача і повідомили про можливість отримати автомобіль, який раніше був у користуванні. При огляді одного з автомобілів, він дав згоду на його отримання. При огляді виявив, що у автомобіля були непридатні для використання шини, а тому вважав, що замінити потрібно буде лише їх. Він зібрав усі необхідні документи та отримав пільговий автомобіль марки ЗАЗ-11028, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1, зеленого кольору. 15 жовтня 2015 року він разом з сином та його товаришем поїхали до м. Суми забрати автомобіль. При написанні заяви у департаменті про отримання автомобіля йому ніхто з працівників ніяких документів на автомобіль не надав, проте попросили зазначити рік експлуатації вказаного автомобіля 7 років 3 місяці. У той же день ним була сплачена грошова компенсація за автомобіль. При прибутті додому на наступний день ним було виявлено факт відсутності значної кількості агрегатів в автомобілі, переобладнання його для користування особі без групи інвалідності, використання цього автомобіля після попереднього власника. Він за власні кошти придбав: радіатор для агрегату опалення салону автомобіля, чотири шини, карбюратор б/у для двигуна автомобіля, акумуляторну батарею. Деякі агрегати для користування автомобілем особою з вадами здоров'я взагалі були відсутні, а тому він був вимушений перероблювати їх з інших автомобілів. Коли постало питання про реєстрацію автомобіля він почав збирати документи, але працівники МРЕО не ставили на облік цей автомобіль без надання картки зняття з обліку транспортного засобу з попереднього власника. При ознайомленні з карткою він встановив, що даний автомобіль 2005 року випуску перебуває в експлуатації з 28.02.2006 року, а тому даний автомобіль не може вважатися таким, що використовувався лише 7 років 3 місяці. Даний факт викликав у нього сильні душевні хвилювання, що його ввели в оману. Намагаючись виправити цю невідповідність він став писати відповідачу, але відповідач добровільно усунути цю невідповідність відмовився. В ході огляду автомобіля експертом виявлено відсутність акумуляторної батареї, ЕПС. Також оціночним актом встановлено період експлуатації 9 років 4 місяці. Постановою Тростянецького районного суду від 29 червня 2016 року по справі № 2-а/588/14/16 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Для отримання того, що належить йому по закону, для відновлення порушених прав, поновлення законного становища з вини працівників відповідача він був змушений звертатись до різних установ, здійснювати переїзди, витрачати власний час та життєві сили, а тому страждав від цього не тільки фізично, але й морально. Просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Рішенням суду від 17 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом було порушено норми матеріального права. Вважає, що саме звернення по різним інстанціям, неодноразові листи відповідачу є переконливим доказом отримання ним моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача Васькіну В.В., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом дитинства 1 групи (а. с. 10).

З постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 29 червня 2016 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року вбачається, що позивач звертався до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, посилаючись на те, що в жовтні 2015 року він як інвалід отримав пільговий автомобіль марки ЗАЗ - 11028, 2005 року випуску із зазначенням строку експлуатації автомобіля 7 років 3 місяці. Після реєстрації вказаного автомобіля ним було встановлено, що даний автомобіль перебуває в експлуатації з 28.02.2006 року, а тому він не може вважатися таким, що перебуває в експлуатації 7 років 3 місяці. Просив суд зобов'язати відповідача встановити строк експлуатації пільгового автомобіля марки ЗАЗ-11028, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1, зеленого кольору - 9 років 4 місяці станом на 25.11.2014 року.

Вказаною постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 29 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації встановити строк експлуатації пільгового автомобіля марки ЗАЗ-11028, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1, зеленого кольору, виділеного ОСОБА_3, як інваліду 1 групи з дитинства за Наказом Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації № 99-ОД від 15.10.2015 року - 9 років 4 місяці станом на 25.11.2014 року.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року зазначену постанову суду залишено без змін (а. с. 6; 7-9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження протиправності діяння відповідача, причинного зв'язку між таким діянням відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як на підставу для задоволення його позову ОСОБА_3 посилається на положення ст. ст. 23 п. 2 ч. 2, 1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Підставою для застосування норм ст. 1167 ЦК України є наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою.

При цьому обов'язок доказування протиправності діяння, спричинення моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 29 червня 2016 та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року позивачем вимоги про протиправність дій відповідача не заявлялися. Між ним та Департаментом соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації виник спір щодо строку експлуатації пільгового автомобіля. Зазначений строк відповідно до діючого законодавства впливає на подальше забезпечення позивача автомобілем на пільгових умовах. Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, визначаючи строк експлуатації автомобіля виходив з терміну його перебування у користуванні попереднього інваліда. Суд вирішив спір на користь ОСОБА_3, встановивши, що строк експлуатації наданого йому пільгового автомобіля як 7 років 3 місяці порушує права позивача та захистив його права шляхом зобов'язання Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації встановити строк експлуатації автомобіля 9 років 4 місяці, визначений оцінювачем станом на день оцінки автомобіля.

Та обставина, що з приводу вирішення зазначеного спору позивачу довелося звернутися за захистом своїх прав до суду, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи зміст порушеного права, рішення суду про їх захист в даному випадку є достатньою компенсацією позивачу за порушене право. Сама по собі та обставина, що відповідач встановив інший строк експлуатації автомобіля, виходячи з нормативно-правових актів, якими він керується в своїй роботі, ще не свідчить про наявність в діях працівників Департаменту таких протиправних дій, які є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу.

На підтвердження інших обставин, які він зазначає в обґрунтування позову, ОСОБА_3 належних доказів суду не надав.

Крім того за нормами ст. 56 Конституції України та ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Оскільки обов'язок з відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої такими органами, покладено на державу, належними відповідачами за вказаними вимогами мають виступати відповідні центральні органи виконавчої влади України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -