Справа № 308/7261/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.02.2008 року ОСОБА_4 міською радою було прийнято рішення № 621 «Про надання земельних ділянок», яким їй виділено у власність земельну ділянку площею 0,0651 га в м. Ужгороді, в районі вул. Озерна, поз. 94, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобов»язано здійснити сплату 16275,00 грн. до бюджету міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр. 21.02.2008 року на виконання рішення нею було перераховано суму в розмірі 16275,00 грн. на рахунок місцевого бюджету м. Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода та отримано державний акт про право власності на земельну ділянку.

У липні 2016 року від сусіда по земельній ділянці позивачу стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а-1024/11 від 14.02.2013, рішення ОСОБА_4 міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано.

У звязку з тим, що сплата позивачем коштів у сумі 16275,00 грн. була зроблена на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач вважає, що він має право на повернення йому зазначених коштів, як набутих відповідачем без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Також просила суд поновити позивачці строк позовної давності для захисту її порушених прав у зв»язку з тим, що про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва вона дізналася в липні 2016 року від свого сусіда по земельній ділянці.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки на момент перерахування позивачем коштів діяло рішення ОСОБА_4 міської ради від 05.07.2007 року № 388 «Про зміни до рішення 11 сесії міської ради 4 скликання від 090.7.2007 р. № 85 відповідно до якого кошти від надходження внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів використовувались: 50 відсотків на проведення видатків спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста; 50 відсотків через головного розпорядника коштів спрямовується новоствореним товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури кварталу. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Надавши суду відповідні письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням IV сесії V скликання ОСОБА_4 міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» ОСОБА_3, була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Озерна м. Ужгород, площею 0,0651 га поз. 94.

Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства.

У судовому засіданні встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 міською радою було зобов"язано ОСОБА_3 здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням ОСОБА_4 міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року № 245, про що видали відповідний розрахунок.

Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

На виконання такої вимоги, 21.02.2008 року ОСОБА_3, було перераховано суму в розмірі 16275,00 грн., з призначенням платежу «оплата згідно рішення сесії за землю, що підтверджується квитанцією № 15733225 від 21.02.2008 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 459439 оригінал якого досліджено в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що рішення ОСОБА_4 міської ради від 23.11.2006 року № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, яким встановлені обов»язкові умови при вирішенні питань про налання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року у справі № 2а-1024/11 було визнано протиправним та скасовано. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі № 876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.

Даними постановами встановлено, що всі питання, повязані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Статтею 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено можливості встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок.

Положення статей Закону України «Про планування і забудову території» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається представник відповідача, не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що зобов»язання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз.40), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.15 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року по справі №2а-1024/11, яка набрала законної сили в 20.03.2014 року, рішення ОСОБА_4 міської ради від 23.11.2006р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого ОСОБА_3 перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз.94) в розмірі 16275,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_3 та пояснень представника останньої слідує, що про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради від 23.11.2006р. №99 на підставі якого ОСОБА_3 перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород позивач дізналася в липні 2016 року від свого сусіда по земельній ділянці ОСОБА_5 який звертався в суд з аналогічним позовом та надав їй копію рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2015 року по справі № 308/2743/15-ц, яке набуло законної сили 19.05.2015 року, а до суду звернулася 15.07.2016 року. Тобто строк звернення до суду позивачем не пропущено.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_3 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. 118 ЗК України, ст. 1212 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 10, 11,15, 57,60,88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 міської ради на користь ОСОБА_3 перераховані на рахунок ОСОБА_4 міської ради 21.02.2008 року згідно квитанції № 15733225 грошові кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода в сумі 16275,00 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят п»ять грн.. 00 коп.) грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Стягнути з ОСОБА_4 міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Придачук