Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/734/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

11.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації про відшкодування завданої шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Департаменту охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації з вказаним позовом. В обґрунтування свої вимог позивач послався на те, що у період з 22 квітня 2016 року малолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на стаціонарному лікуванні у різних лікувальних закладах і дитині встановлено клінічний діагноз: Е 10.9 Цукровий діабет, 1 тип, тяжкий перебіг, стан компенсації; дисфункція підшлункової залози; дифузний зоб І ступеню, еутиреоз; передчасне телархе. Дитині встановлено інвалідність третьої групи та призначено індивідуальну програму реабілітації. Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради позивачу, як матері малолітньої дитини, встановлена державна допомога інвалідам. В періоди перебування дитини у лікувальних закладах дитина була забезпечена лікарськими засобами. Проте після виписки дитина потребує подальшого щоденного отримання лікування. Відповідач не виконав приписів вимог діючого законодавства в частині безкоштовного забезпечення позивача та її хворої дитини лікарськими засобами та виробами медичного призначення (голками для інєкцій та тест-смужками), а тому вона була вимушена придбавати їх за власні кошти. Вона вважає, що цим відповідачем було завдано їй майнової шкоди.

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово збільшувала розмір своїх вимог (а. с. 48 49, 96 100) і остаточно просила суд стягнути з Департаменту охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 відшкодування завданої невиконанням законодавства майнової шкоди у розмірі 18 296 грн. 25 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Суд не врахував, що відповідач являється розпорядником коштів, які виділяються державою для забезпечення хворих на цукровий діабет лікарськими засобами та витратними виробами медичного призначення, але відповідач не виконав своїх обовязків, покладених на нього законодавством та статутними документами, не забезпечив відповідного фінансування лікувальних закладів, не забезпечив потреб хворої дочки позивача. Таким чином відповідач вчинив правопорушення, яке завдало майнової шкоди (збитків) позивачу. Посилання суду, як на підставу відмови в позові на відсутність у відповідача відомостей про хворобу дитини через лікарську таємницю є помилковим та не звільняє відповідача від відповідальності.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав апеляційну каргу та надав суду усні та письмові пояснення щодо суті спору та підстав оскарження рішення суду.

Представник відповідача - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає вимоги позивача безпідставними. При цьому надав суду письмові (а. с. 149 152) та усні пояснення. Зокрема він пояснив, що на Депртамент покладено зобовязання в межах наданого фінансування забезпечити закупівлю лікарських засобів хворим на цукровий діабет.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

У період з 22 квітня 2016 року по 12 травня 2016 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні Кіровоградської дитячої обласної лікарні, де їй було встановлено діагноз: цукровий діабет тип І, важка форма; кетоіцидоз; гострий фаринготрахеіт; антено-невротичний синдром; метаболічна кардіоміопатія; функціональні запори.

У період з 4 липня 2016 року по 8 липня 2016 року малолітня ОСОБА_3 перебувала у стаціонарі Державної установи «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка», де їй був встановлений діагноз: Е 10.9 Цукровий діабет, 1 тип, тяжкий перебіг, стан компенсації; дисфункція підшлункової залози; дифузний зоб І ступеню, еутиреоз; передчасне телархе.

Хворій дитині рекомендована форма індивідуальної програми реабілітації, в тому числі медична, призначено амбулаторне лікування, зокрема регулярне введення препаратів інсуліну.

Дитина перебуває під диспансерним наглядом ендокринолога і їй призначена індивідуальна програма реабілітації.

З 23 травня 2016 року Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної в м. Кіровограді ради позивачу призначено державна соціальна допомога на дитину-інваліда (а.с. 21)

З травня 2016 року і надалі позивачкою регулярно здійснюється закупівля виробів медичного призначення (тест-смужки, ланцети для інєкцій, голки для інєкцій препаратів інсуліну) а також в одного разу препарат Протафан НМ Пенфіл (препарат для лікування цукрового діабету), що підтверджується копіями товарних чеків видаткових накладних документів на переказ коштів (а. с. 22 38, 50 56).

На вказані цілі нею витрачено кошти у розмірі 18296 грн. 25 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення недоведеністю обставин, якими обґрунтовано позов та безпідставністю предявлених вимог.

Зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги та пояснень представника позивача вбачається, що позивач вважає, що між ним і відповідачем склалися деліктні правовідносини, а тому його вимоги ґрунтуються на нормах Конституції України та ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України.

Проте позивач не врахував, що відповідно до Положення про Департамент охорони здоровя Кіровоградської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Кіровоградської ОДА від 31 січня 2014 року № 25-р (а. с. 108 117), Департамент утворюється головою Кіровоградської ОДА, входить до її складу і в межах Кіровоградської області забезпечує виконання покладених на нього завдань, зокрема: забезпечення реалізації державної політики у галузі охорони здоровя Кіровоградської області; управління закладами охорони здоровя, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету; визначає потребу у лікарських засобах та виробах медичного призначення для лікувально-профілактичних закладів області; здійснює фінансування закладів охорони здоровя, що утримуються за рахунок коштів обласного бюджету; контролює ефективне використання ними фінансових, матеріальних та трудових відносин; здійснює, як головний розпорядник коштів обласного бюджету, управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Відповідно до Положення про Департамент та ст. ст. 1, 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» відповідач являється місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

На підставі матеріалів справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не являється закладом охорони здоровя (ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоровя) та безпосередньо не здійснює лікування хворих, забезпечення їх лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Відповідач відноситься до органів охорони здоровя (ст. 15 Основ законодавства України про охорону здоровя).

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_7 82 ЦК України містить спеціальні норми щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, органами влади АР Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами а також органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду.

Так згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Конструкція норми ст. 1173 ЦК України в поєднанні із ст. ст. 10, 60 ЦПК України дає підстави для висновку, що на позивача покладається обовязок доведення таких обставин: наявність шкоди та її розмір, незаконність рішення, дії або бездіяльності спеціального субєкта, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Позивач вказував на те, що їй завдано шкоду у вигляді витрат коштів на придбання для лікування дитини виробів медичного призначення та лікарських засобів, якими вона мала забезпечуватися безкоштовно в період амбулаторного лікування та медичної реабілітації її хворої дитини, тобто вона понесла вимушені витрати (зазнала збитків). На підтвердження цієї обставини вона надала копії документів на придбання, які містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_7 в позовній заві позивач вказував, що дитина була забезпечена лікарськими засобами в період перебування в лікувальних закладах.

Держава гарантувала забезпечення населення України медичною допомогою в стаціонарних і амбулаторно-поліклінічних умовах на території країни.

Відповідно до ст. 54 Основ законодавства України про охорону здоровя громадяни забезпечуються лікарськими засобами через заклади охорони здоров'я, які мають право на це відповідно до закону.

Порядок забезпечення громадян безплатно або на пільгових умовах лікарськими засобами визначається законодавством України.

Згідно ст. 21 Закону України «Про лікарські засоби» реалізація (відпуск) лікарських засобів громадянам здійснюється за рецептами та без рецептів лікарів. Реалізація (відпуск) громадянам лікарських засобів за рецептом лікаря здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно п. 1.6. Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і

вироби медичного призначення, затвердженого накозом МОЗ України від 19 липня 2005 року № 360, рецепти обов'язково виписуються на: рецептурні лікарські засоби; безрецептурні лікарські засоби, вироби медичного призначення у разі відпуску їх безоплатно чи на пільгових умовах; лікарські засоби, які виготовляються в умовах аптеки для конкретного пацієнта.

Інсулін та його аналоги віднесено до Переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, які можуть закуповувати заклади й установи охорони здоров'я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 року № 1071 «Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету».

Відповідно до п.п. 1 п. 1 Переліку груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах та Переліку категорій захворювань, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби відпускаються безоплатно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань», у разі амбулаторного лікування діабету (цукрового і нецукрового) лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно незалежно від розміру середньомісячного сукупного доходу їх сім'ї: дітям віком до трьох років; дітям-інвалідам відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Пунктом 2 вказаної Постанови передбачено, зокрема, що безоплатний відпуск лікарських засобів дітям-інвалідам провадиться за рецептами лікарів незалежно від місця проживання цих дітей, але в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва і Севастополя. У цьому разі витрати, пов'язані з оплатою вартості лікарських засобів, беруть на себе органи охорони здоров'я за місцем їх відпуску.

Згідно п.п. 3.3., 3.4. п. 3. наказу МОЗ України від 23 березня 2011 року № 160 «Про забезпечення хворих на цукровий діабет лікарськими засобами та виробами медичного призначення» Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, начальників управлінь (головних управлінь) охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників закладів охорони здоров'я та наукових установ, головних позаштатним спеціалістів територіальних органів охорони здоров'я із спеціальностей «Ендокринологія» та «Дитяча ендокринологія» зобовязано забезпечити:

3.3. Хворих на цукровий діабет, які перебувають на обліку у відомчих закладах охорони здоров'я, препаратами інсуліну за місцем фактичного проживання.

3.4. Заклади охорони здоров'я, що надають стаціонарну медичну допомогу хворим на цукровий діабет, препаратами інсуліну.

Цим же наказом МОЗ України затверджено Методику визначення потреби хворих на цукровий діабет у лікарських засобах та виробах медичного призначення згідно розділу ІІ якої для дітей віком до 18 років:

1. Препарати інсуліну для лікування хворих на цукровий діабет:

з розрахунку на одну дитину - в середньому 40 ОД на добу або 14600 ОД на рік; питома вага людського генно-інженерного інсуліну - до 70 %, аналогів інсуліну - до 30 %; картриджні форми інсуліну або інсуліну у шприц-ручках: 100 % для всіх дітей із розрахунку на одну дитину 10 упаковок картриджів на рік або 50 штук картриджів по 3 мл (100 ОД в 1 мл); у разі закупівлі картриджних форм інсуліну необхідною умовою є забезпечення дитини шприц-ручкою з розрахунку одна шприц-ручка та 300 голок на 6 упаковок картриджів або 30 штук картриджів по 3 мл (100 ОД в 1 мл).

2. Глюкагон для дітей для профілактики розвитку гіпоглікемій з розрахунку на одну дитину - одна упаковка засобу, що містить один флакон препарату глюкагону, на рік.

3. Вироби медичного призначення:

3.1. Витратні матеріали до індивідуальних глюкометрів з розрахунку на одну дитину - 500 тест-смужок на рік, 100 ланцетів для проколу шкіри.

3.2. Комплекти глюкометрів для дітей віком до 18 років, які вперше захворіли на цукровий діабет, з розрахунку на одну дитину - один комплект (глюкометр у стандартній комплектації, 500 тест-смужок, 100 ланцетів для проколу шкіри).

3.3. Витратні матеріали до біохімічних аналізаторів для визначення глікованого гемоглобіну, мікроальбумінурії із розрахунку на одну дитину - 4 вимірювання глікованого гемоглобіну на рік, 2 вимірювання мікроальбумінурії на рік.

Голки одноразові стерильні для використання з шприц-ручками, тест-смужки, ланцети зареєстровані у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення (електронна адреса: portal.diklz.gov.uа).

Таким чином в межах державних цільових соціальних програм «Цукровий діабет» діти, хворі на це захворювання, за рецептом лікаря, повинні забезпечуватися препаратами інсуліну, глюкоганом, та деякими виробами медичного призначення: тест-смужками, ланцетами для проколу шкіри в межах норм та індивідуально визначених потреб, а також вимірюванням глікованого гемоглобіну і мікроальбумінурії за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Позивач вказував, що в періоди перебування дитини у закладах охорони здоровя вона була забезпечена цими закладами необхідним для лікування.

ОСОБА_7 під час амбулаторно лікування вона не забезпечується необхідними виробами медичного призначення, як вважає позивач, у звязку з бездіяльністю відповідача.

Зокрема на підтвердження одного випадку придбання інсуліну, якими загалом хвора дитина позивача забезпечена, позивач надав фіскальний чек від 19 грудня 2016 року (а.с. 54) згідно якого за придбані ліки Протафан НМ Пенфіл сплачено 208 грн. 10 коп.

Проте доказів того, що вказані ліки позивач придбав за власні кошти у звязку з тим, що за виданим лікарем рецептом не був забезпечений ліками закладом охорони здоровя (лікувальним або поліклінічним закладом чи аптекою) суду не надав (не надав відповідний невикористаний рецепт лікаря на придбання таких ліків).

Крім того в судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача пояснив що в цьому конкретному випадку придбання ліків відбулося без рецепта.

Теж саме стосується виробів медичного призначення. Позивач не надав доказів того, що закладами охорони здоровя йому було відмовлено у видачі рецепту на необхідні вироби медичного призначення або у відпуску голок для інєкцій, ланцетів для проколювання шкіри чи тест-смужок за рецептом лікаря відмовлено.

До того ж, як зазначалося вище, відповідач не відноситься до закладів охорони здоровя і не займається безпосередньо медичним обслуговуванням населення, зокрема забезпеченням лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

Докази того, що заклади охорони здоровя не були профінансовані відповідачем для цих потреб у справі відсутні.

Вимог до закладів охорони здоровя позивач не предявляв і такі до участі у справі судом не залучалися.

Крім того, з довідки Дитячої міської поліклініки № 1 від 4 травня 2017 року № 464, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що потреби дитини позивача у виробах медичного пизначення перебувають в межах норм, встановлених Методикою, яка затверджена наказом МОЗ України від 23 березня 2011 року № 160 «Про забезпечення хворих на цукровий діабет лікарськими засобами та виробами медичного призначення».

Належних та допустимих доказів того, що потреба є більшою позивач не надав, а тому твердження представника позивача, що викладена у листі Дитячої міської поліклініки № 1 інформації не відповідає дійсним потребам дитини є недоведеним.

Таким чином, враховуючи обставини справи та норму ст. 1173 ЦК України, на якій власне ґрунтуються вимоги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів факт неправомірної бездіяльності відповідача та наявності безпосереднього причинно-наслідкового звязку між такою бездіяльністю і понесеними позивачем витратами.

У звязку з цим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення предявленого позивачем позову.

Колегія суддів також відзначає, що за змістом ст. 1173 ЦК України відповідальність перед потерпілим за завдану органом державної влади шкоду покладається не на цей самий орган, а на державу.

При цьому орган, який за законом представляє державу, як субєкта відшкодування завданої шкоди, до участі у справі залучений не був, а відповідач у відносинах відшкодування завданої ним незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди не може нести самостійну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Хоча суд першої інстанції при вирішенні спору помилково послався на ст. 1166 ЦК України, замість ст.17цьог ж Кодексу, це не привело до неправильного вирішення справи, а правильне по суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань тому, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: