Справа № 510/64/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2017 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

за участю: секретаря Фурсовой А.А.

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу житлового від 27.06.2009р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.02.2013р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами № 13 по вул. Пушкіна в м. Рені Одеської області.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що 27.06.2009 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Пушкіна, 13 в м. Рені Одеської області за 60 000 грн. В той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передала ключі від будинку. Пізніше позивач дізналась, що відповідач на момент укладення договору не була власником вищевказаного нерухомого майна. Право власності на житловий будинок відповідач оформила лише у 06.02.2013р., про що свідчить копія свідоцтва про паво власності на спадщину за заповітом. Позивач зверталась до власника будинку із вимогою про належне засвідчення договору про купівлю-продаж будинку, але у звязку із матеріальними труднощами зробити це не вдалося. Після вчинення правочину позивач організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі, мешкає разом із родиною у придбаному будинку. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово зверталась до відповідача, однак вона від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушена була звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Пушкіна, № 13 в м. Рені, вона не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_2 не мала права на відчуження нерухомості. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продала, а позивач купила житловий будинок із надвірними по вул. Пушкіна, 13 в м. Рені Одеської області за 60000 грн. 27.06.2009 р. позивач передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передала позивачу ключі від житлового будинку. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Пізніше зясувалося, що відповідач на той час не мала права на відчуження нерухомості, так як не була її власником. Право власності щодо нерухомості вона набула лише 26.02.2013р. отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово зверталась до відповідача, однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину заселилася у будинок, мешкає там по теперішній час, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 27.06.2009 р. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки власника ОСОБА_2 щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок по вул. Пушкіна, 13 в м. Рені Одеської області за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 13 (окрім самовільно збудованих) по вул. Пушкіна в м. Рені Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник