АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

11 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів -Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання акту державного виконавця недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року,

встановила:

у лютому 2012 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 від 30 вересня 2011 року такими, що не відбулися, посилаючись на те, що торги було проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

В ході розгляду справи позивач уточнила свої вимоги та просила визнати недійсними прилюдні торги щодо продажу вказаної вище квартири, проведені філією №10 ПП «Нива-В.Ш.» 30.09.2011 р., оформлені протоколом №1011128/2, визнати недійсним акт від 19.10.2011 р. державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 про реалізацію вказаної квартири, скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 02.12.2011 р., видане приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В., зареєстроване за №9177.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що їй та її сину - ОСОБА_6 належала в рівних частках АДРЕСА_1 Вказана квартира була передана в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк». Нещодавно їй стало відомо, що на підставі виконавчого напису №1140, вчиненоГО 22.06.2009 р. приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. було звернуто стягнення на вказану квартиру. 30.09.2011 р. квартиру було реалізовано на прилюдних торгах, переможцем яких став ОСОБА_3 Позивач вважає, що були порушені її права як власника та іпотекодавця, оскільки вона не отримувала вимог від банку та не знала про вчинення виконавчого напису, Акт опису та арешту майна від 03.08.2010 р. був складений у її відсутність, її не було повідомлено про виконавче провадження та про проведення прилюдних торгів, чим її було позбавлено можливості брати участь в торгах, з нею не було погоджено ціну продажу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як боржник в процедурі виконавчого провадження не є стороною правочину продажу з прилюдних торгів і не може вимагати визнання його недійсним із застосуванням механізму передбаченого статтями 215 і 216 ЦК України (у разі їх застосування майно підлягає поверненню саме стороні недійсного правочину, а не власнику - боржнику), а тому застосування наслідків недійсності правочину не поширюється на права позивача, захист якого можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, позивач не скористалась своїм правом оскаржити дії державного виконавця, будучи обізнаною про проведення виконавчих дій.

При цьому суд зробив суперечливий висновок про те, що позов, заявлений ОСОБА_1 є необґрунтованим та одночасно підлягає задоволенню в повному обсязі.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

При розгляді справи в суді першої інстанції представник позивача посилався як на підставу для визнання недійсними прилюдних торгів на те, що звіт про оцінку майна на день їх проведення втратив чинність. Суд першої інстанції в рішенні вказував про дану обставину та посилався на положення ч. 1 та 5 ст. 58 Закону України «Про іпотеку» і зазначив, що прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання Звіту про оцінку майна.

У справі, що переглядається. з прилюдних торгів реалізовано майно, яке є предметом іпотеки.

Як видно з матеріалів справи Звіт з незалежної оцінки майна було складено станом на 02.03.2011 р. (а/с 22 т. 2). Отже на день проведення прилюдних торгів - 30.09.2011 р. звіт про оцінку майна втратив чинність.

Крім того, суд першої інстанції в рішенні посилався на положення ст. 48 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів протягом трьох місяців з дня проведення торгів вправі оскаржити їх результати в суді, однак належної правової оцінки даній обставині не надав.

В постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 р. зроблено правовий висновок про те, що оскарження результатів торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене цією статтею, є пред'явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах. За таких умов оскарження результатів торгів відповідно до ст. 48 Закону України «Про іпотеку» означає можливість оскаржити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам ЦК України, зокрема, статей 203, 215 ЦК України, так і з підстав, передбачених статтями 45-47 Закону України «Про іпотеку».

У справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, яка встановлена в ст. 48 Закону України «Про іпотеку».

З даним позовом позивач звернулась 03.02.2012 р., направивши позовну заяву кур'єрською службою доставки. При цьому позивач вказувала, що дізналась про проведені прилюдні торги нещодавно і не зазначала точної дати, коли їй стало відомо про проведені торги та про поважні причини пропуску строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого права. В ст. 261 ЦК України закріплено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі,є підставою для відмови в позові.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подала в липні 2016 р. заяву про застосування строків позовної давності та просила відмовити в задоволенні позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України (а/с 88 т. 2).

Також в липні 2016 р. заяву про застування строку позовної давності подав представник приватного нотаріуса Верповської О.В. - Демченко М.М. (а/с 91 т. 2).

В постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 р. (справа №6-17цс17) висловлено правову позицію, згідно якої доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатись про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатись», що міститься в ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Тому позивач звернулась до суду з пропуском строку позовної давності, передбаченої статтею 48 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 р. скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання акту державного виконавця недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 2604/3181/2012

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1227/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.