Справа №751/7213/16-ц
Провадження №2/751/281/17
Рішення

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К. В.

при секретарі Гнатюк І. М.

за участю представника позивача-відповідача Кулага О.В., відповідача-позивача ОСОБА_2, представника відповідача-позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

Встановив:

ПАТ "КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2008 року в сумі 32133,44 грн., яка складається з наступного: 3870,57 грн. - заборгованість за кредитом; 23494,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1518,26 грн. - штраф (процентна складова). Мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.09.2008 року ОСОБА_2 06.09.2008 року отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначають, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Вказують, що відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Зазначають, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_2, взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, тому станом на 31.05.2016 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк" становить 32133,44 грн., яка складається з наступного: 3870,57 грн. - заборгованість за кредитом; 23494,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1518,26 грн. - штраф (процентна складова).

12.12.2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним кредитний договір № б/н від 06.09.2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2. Мотивуючи вимоги тим, що ніякого кредитного договору з банком він не укладав, також його не попереджали і він не погоджувався, що заява про намір (бажання) отримати кредит буде складати між ним і банком кредитний договір, та ще й підписання даної заяви є безперечним ознайомленням його з умовами кредитної картки та тарифами на обслуговування. Отже, даний кредитний договір складається з одного документа, що є в дійсності так званою заявою про намір (бажання) отримати кредит, при цьому саме її примірник є тільки у позивача-відповідача, у відповідача - позивача він відсутній у зв'язку з тим, що йому він не видавався, що утрудняє відповідачу-позивачу і на даний момент зрозуміти сутність своїх зобов'язань і їх розмір перед банком. Також не існує жодного підписаного сторонами документу, який би чітко визначав права та обов'язки сторін. Натомість існує тільки дана заява спрямована на подальше укладення кредитного договору.

Представник позивача-відповідача в судовому засіданні первісний позов підтримала, просила його задовольнити, в задоволені зустрічного просила відмовити повністю. Позовні вимоги первісного позову обґрунтувала тим, що 06.09.2008 року шляхом підписання ОСОБА_2 заяви-анкети з наміром оформлення кредиту за умовами: кредитка "Універсальна" останньому була видана картка із визначенням ліміти та умов користування кредитними коштами. З умовами кредитування ОСОБА_2 був ознайомлений, що підтверджується довідкою про умови кредитування з особистим підписом. В останній день дії картки виданої за заявою -анкетою ОСОБА_2 від 06.09.2008 року, а саме 30.09.2011 року ОСОБА_2 звернувся до відділення і переоформив картку: кредитка "Універсальна". Певний період відповідач виконував свої зобов'язання, до 06.11.2013 року, саме цього дня здійснений останній платіж в сумі 500 грн.. Умови кредитування змінювалися в 2010 році, тому в 2011 році оформлювалася нова анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений і засвідчив своїм підписом. Підвищення процентної ставки відбувалося 18.08.2014 р. на 2.9, 18.02.2015 р. на 3.6, клієнт повідомлявся у виписках, які він зобов'язаний отримати ( пункт 6.3 Умов і правил 2008 року), якщо мав заперечення повинен був звернутися до банку з заявою. Номера карток за анкетою - заявою 2008 року та 2011 року різні, як і рахунку, але вони підводяться до рахунку 2008 року. Підвищення кредитного ліміту відбувалося без укладання додаткових письмових договорів, клієнт був обізнаний із сумою, на яку відкритий кредитний ліміт. Кредитний договір б/н укладений між банком та ОСОБА_2 06.09.2008 року, тому саме з цієї дати позичальнику було відомо про порушення його прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 06.09.2011 року. Позивач звернувся до суду 12.12.2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності, тому просила застосувати строк позовної давності та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що в 2008 році брав кредитну картку "Універсальна" з лімітом 100 грн., підписував анкету-заяву, постійно користувався грошовими коштами з даної кредитної картки і погашав. В 2011 році приходив у відділення банку на "Шерстянці", оскільки закінчувався строк дії попередньої кредитної картки, підписував анкету - заяву, що ще не пам'ятає, але картку не отримував. Після фотографування картку не віддали, сказали прийти пізніше, телефонували, але не було часу, тому не прийшов у відділення і не отримав картку. Також губив картку, видавали картки по виплаті заробітної плати, "Копілка" і кредитну у відділенні по вул. Щорса в м. Чернігові. В 2008 році з умовами договору не знайомився, просто підписав.

Представник відповідача-позивача просив у задоволені первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Оскільки при видачі кредиту ніякої угоди між ОСОБА_2 та банком укладено не було, сторони не домовилися щодо істотних умов договору, оскільки вони відсутні в анкеті - заяві. ОСОБА_2 не підписувався щодо продовження строків позовної давності та пролонгації кредитних відносин/угоди/договору, підписана заява на отримання кредиту, ще не є кредитним договором. ОСОБА_2 не визнає донесення до нього "Умов та правил надання банківських послуг", адже зміна цих умов та порядку може проводитися позивачем в односторонньому порядку без належного повідомлення відповідача-позивача, у зв'язку з чим вважає, що це є грубим порушенням його прав визначених Законом України "Про захист прав споживачів". Строк позовної давності сплинув, проте банк звернувся з позовом лише в липні 2016 році. ОСОБА_2 подав заяву про намір (бажання) отримати кредит, на укладання кредитного договору. Підписання 06.09.2008 року заяви не є безперечним фактом ознайомленням з умовами надання кредитної картки та тарифами на обслуговування. Заява анкета є в одному екземплярі, саме її примірник є тільки у позивача за первісним позовом, у відповідача-позивача він відсутній, а тому це утрудняє йому і на даний момент зрозуміти сутність своїх зобов'язань і їх розмір перед банком. Підстави задоволення зустрічного позову визначені нормами ч. 2 ст. 11, ч. ч.1-3, 5 та 6 ст. 203, ст. 215, ч.1 ст. 230, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст. 628, ч.1 ст. 638, ст. 1054, ЦК України, ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ч.2 ст. 11, ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, яка діяла на час укладення договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка була збільшена, при цьому в анкеті заяві не визначено яким чином буде нараховуватися відсоткова ставка. Згідно Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" Цивільний кодекс України доповнено ст. 1056-1, у якій встановлено заборону банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку. Цей закон набув чинності 10 січня 2009 року, та не має зворотної дії у часі. Кредитний договір б/н, як стверджує позивач за первісним позовом, між сторонами укладено 06.09.2008 року, тобто до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" та ст. 1056-1 ЦК України. На підставі ч.1 ст. 651 ЦК України, роз'яснень п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин". Вважає, що заяву ОСОБА_2 про намір (бажання) на отримання кредиту, відповідно до якої позивач за первісним позовом вважає її як за приєднання до умов і правил надання банківських послуг не можна вважати частиною кредитного договору, оскільки вказана заява не відповідає вимогам ст.ст. 207, 638, 1054 ЦК України. У вказаній заяві відсутні істотні умови договору, а саме умови про розмір кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом та кінцевий термін його повернення. Такого самого по суті висновку дійшов і Верховний Суд України в постановах від 11 лютого 2015 року та від 11 березня 2015 року. Отже, кредитний договір не укладався, а підписана сторонами заявка про намір (бажання) отримання кредиту не є кредитним договором, сума в цій заявці не відповідає сумі вказаній в розрахунку заборгованості, відсоткова ставка в односторонньому порядку була завищена, не визначений порядок нарахування відсотків та їх сплати не визначений, не визначений порядок нарахування штрафів, не визначені вартість супутніх послуг та інші фінансові зобов'язання, а також багато інших невизначених моментів, які повинні обов'язково визначені та деталізовані у договорі.

Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 06.09.2008 року ОСОБА_2 подав до ПАТ КБ "ПриватБанк" заяву про виявлення бажання оформити на своє ім'я кредитки "Універсальна" з кредитним лімітом в сумі 100 грн., валюта - гривня на 55 днів пільгового періоду, базової процентної ставки 2.5% на місяць на залишок заборгованості, надання банку право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт (а.с.207).

Згідно довідок про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", ОСОБА_2 був ознайомлений з фінансовими умовами надання та прикладами розрахунку суми оплати за користування кредитними коштами (а. с. 206).

З наданої представником позивача скрін-шот з ПК "Промінь" (а. с. 41, 42), довідки № 30.1.0.0.0.0/03-325 від 30.10.2016 року (а. с. 57) вбачається, що строк дії картки за заявою від 06.09.2008 року був встановлений до 31.12.2011 року. 30.09.2011 року за заявою ОСОБА_2 відбувся перевипуск кредитної картки "Універсальна" строком до 31.07.2016 року.

Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 05.12.2016 року № 30.1.0.0/2-20160707/1375 ОСОБА_2 отримав картки №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3. Остання з них мала термін дії до останнього дня 07.2016 року (а.с.180).

Отримання картки в ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідачем - позивачем ОСОБА_2 підтверджується скрін-шотом з ПК "Промінь" (а.с.181-183).

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обов'язковість письмової форми кредитного договору визначена ч.1 ст. 1055 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.09.2008 року (а.с.4-5) вбачається наявність заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 31.05.2016 року у сумі 32133,44 грн., яка складається з наступного: 3870,57 грн. - заборгованість за кредитом; 23494,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1518,26 грн. - штраф (процентна складова). З доданого розрахунку вбачається, що з січня 2011 року кредитний ліміт був вищим за ліміт визначений розділом 5 заяви від 06.09.2008 року, а порушення взятих на себе зобов'язань почалося з 28.06.2013 року. Належних та допустимих доказів на спростування визначеної суми заборгованості та періоду початку невиконання зобов'язання і виникнення заборгованості відповідач-позивача та його представник до суду відповідно до вимог ч.1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України не надали.

Розглядаючи зустрічний позов в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що відповідачем-позивачем не надано належних та допустимих доказів не укладання кредитного договору з ПАТ "КБ "Приват Банком" 06.09.2008 року, тобто не досягнення сторонами домовленості із зобов'язання банка надати грошові кошти ( кредит) ОСОБА_2 у розмірі 100 грн. та на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти. При цьому в судовому засіданні відповідач-позивач визнав факт, що після підписання заяви про бажання оформити на своє ім'я кредитку "Універсальна", йому була видана відповідна картка із встановленням ліміту обумовленого його заявою і використання ним даних грошових коштів та виконання зобов'язання про погашення кредитних коштів і виконання зобов'язань після збільшення суми ліміту. А тому суд приходить до висновку, що 06.09.2008 року сторони домовилися про всі істотні умови кредитного договору, оскільки обидві сторони виконували їх умови до певного проміжку часу, а саме до червня 2013 року. Не використання споживачем своїх прав на ознайомлення та отримання всіх додатків до заяви про бажання оформлення кредитки та заяви -анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не свідчить про порушення кредитодавцем вимог положень Цивільного кодексу України та актів цивільного законодавства.

Зустрічна позовна заява не містить обґрунтування порушення ПАТ "КБ "ПриватБанк" положень ст. ст. 11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" станом на день укладення оспорюваного правочину - 06 вересня 2008 року і суду не надано належних та допустимих доказів порушення банком актів цивільного законодавства.

З досліджених в судовому засіданні заяви на оформлення кредитки від 06.09.2008 року, анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" від 06.09.2008 року, вбачається, що тип процентної ставки не визначений, також не визначена у кредитному договорі періодичність застосування змінюваної процентної ставки, а лише визначений порядок зміни процентної ставки, що є порушенням ст. 1056-1 ЦК України на час підвищення банком відсоткової ставки по кредиту - 31.07.2014 року та 30.04.2015 року. Проте дані порушення ні є підставою для визнання правочину недійсним, а мають інші правові наслідки визначені ЦК України.

Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, що зміст оспорюваного правочину суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняла правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також підстав визначених ч. 6 ст. 203 ЦК України, тому суд відмовляє у задоволені зустрічного позову, оскільки не надані докази наявності підстав для визначення правочину недійсним згідно ч.1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 1049, 1050 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін); позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК Кодексу.

Відповідачем - позивачем подана заява про застосування строків позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості, проте термін дії кредитної картки "Універсальна" НОМЕР_3 визначений до 31.07.2016 року, з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 07.07.2016 року, тому суд визнає, що ПАТ КБ "Приват Банк" не порушив строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами, штрафів, а тому відсутні підстави визначені ч. 4 ст. 267 ЦК України для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення визначених сум заборгованості та штрафних санкцій. Вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 пені та комісії підлягають задоволенню частково в сумі 1200 грн. 00 коп. за період з 30.06.2015 року по 31.05.2016 року, оскільки згідно п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) і згідно ч.4 ст. 267 ЦК України наявні підстави для відмови у задоволені позовних вимог за первісним позовом про стягнення заборгованості штрафу та комісії в сумі 1800 грн..

Відповідно до умов п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг суд визначає розмір штрафу (процента складова) - 1428 грн. 26 коп. ( (3870.57 + 23494.61 + 1200 = 2865.18) *5 /100 = 1428.26).

Оскільки суд відмовив у задоволені зустрічного позову, відповідачем-позивачем не надано доказів в обґрунтування неправомірності визначення суми розрахунку заборгованості, станом на 31 травня 2016 року, за кредитом в розмірі 3870,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 23494,61 грн., заборгованості за пенею та комісію в розмірі 1200 грн. 00 коп., штрафу в розмірі 250 грн. 00 коп., штрафу (процента складова) в розмірі 1428 грн. 26 коп., суд відповідно до вимог ст. ст. 526, 527, 530, 610, 629, 1050, 1054 ЦК України визнає позовні вимог ПАТ "КБ "ПриватБанк" обґрунтованими і визначені суми підлягають стягненню з ОСОБА_2 в судовому порядку.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1297 грн. 25 коп. ( 1378.00*94,12/100=1297.25)

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити повністю.

Позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 06.09.2008 року в сумі 30243 ( тридцять тисяч двісті сорок три) грн. 44 коп., яка складається з 3870 (три тисячі вісімсот сімдесят) грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом; 23494 ( двадцять три тисячі чотириста дев'яносто чотири) грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200 (одна тисяча двісті ) грн. 00 коп. - комісії та пені, 250 (двісті п'ятдесят) грн. 00 коп. - штраф фіксована сума, 1428 ( одна тисяча чотириста двадцять вісім) грн. 26 коп. штраф 5% від суми позову.

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в сумі 1297 ( одна тисяча двісті дев'яносто сім) грн. 25 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К. В. Мороз