Ухвала

іменем україни

30 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариси Віталіївни про визнання права власності, витребування майна та відновлення становища, яке існувало до порушення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року перший заступник прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1, витребувати вказану квартиру від ОСОБА_5 на користь територіальної громади м. Києва, скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 13 січня 2014 року № 98541856 про проведення держаної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та рішення щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_5

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, вказуючи на те, що ця квартира на момент укладання договору купівлі-продажу 17 січня 2014 року належала ОСОБА_4, нікому іншому не належала, не перебувала ні під забороною ні під арештом. Позивач за первісним позовом безпідставно стверджує, що спірна квартира належала територіальній громаді м. Києва, оскільки право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру оспорюється, просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні первісного позову першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах Київської міської ради та зустрічного позову ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Київської міської ради скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 13 січня 2014 року № 9851856 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Витребувано від ОСОБА_5 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,66 кв. м.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 17 січня 2014 року № 10041311 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

У задоволенні інших позовних вимог першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Київської міської ради відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 не оскаржується, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» майно, яке перебувало у комунальній власності у тому числі і територіальної громади Шевченківського району м. Києва передано до територіальної громади м. Києва.

Згідно з додатком до цього рішення будинок по АДРЕСА_2 включено до переліку майна, який передається у комунальну власність територіальної громади АДРЕСА_1 у цьому будинку станом на 2000 рік належала ОСОБА_8

На момент звернення позивача до суду власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_5, який набув право власності на цю квартиру відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2014 року. Продавцем згідно з указаним договором була ОСОБА_4, за якою право власності на квартиру було зареєстровано відповідно до біржового контракту від 22 листопада 2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позову першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позбавлення ОСОБА_8 в установленому законом порядку права власності на спірну квартиру та її переходу до комунальної власності.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог та ухвалив в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 26 лютого 1998 року № 422 «Про заходи щодо реконструкції мікрорайонів житлової забудови першого періоду індустріального містобудування» та від 07 серпня 2000 року № 1352 «Про заходи щодо прискорення реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2» було розпочато реконструкцію зазначеного житлового будинку. Крім того, розпорядженням від 07 серпня 2000 року № 1352 вирішено відселити в установленому законодавством порядку мешканців будинку, житлова площа квартир яких зберігається після реконструкції будинку, в маневрений фонд на час проведення реконструкції будинку, а мешканців квартир, житлова площа яких не зберігається - в будинок АДРЕСА_3, після введення його в експлуатацію.

Згідно з списком мешканців будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8, яка проживала в квартирі НОМЕР_1, була відселена на постійне місце проживання в квартиру АДРЕСА_4.

Наказом Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 27 серпня 2001 року «Про видачу свідоцтв про право власності» ОСОБА_8 оформлено та видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4. Підставою для видачі цього наказу стали її заява, розпорядження Радянської райдержадміністрації, заява про відмову від раніше займаної власної квартири, свідоцтво про право власності.

Набуття ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_4 підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 04 вересня 2001 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Встановивши, що ОСОБА_8 в установленому законом порядку було відселено зі спірної квартири, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ця квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Також колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що оскільки біржовий контракт від 22 листопада 2007 року, на підставі якого спірну квартиру було відчужено ОСОБА_4, у порушення вимог статей 640, 656, 657 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не було нотаріально посвідчено, то він в силу положень ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Крім того, відповідно до повідомлення Київської універсальної біржі біржові контракти стосовно відчуження спірної квартири 22 листопада 2007 року не укладалися і не реєструвалися.

На підставі вказаного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що квартира АДРЕСА_1 незаконно вибула із власності територіальної громади м. Києва за відсутності її волевиявлення, а тому вона на підставі ст. 388 ЦК України підлягає витребуванню на користь власника від останнього набувача - ОСОБА_5

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а тому касаційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Київської міської ради залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович