Справа № 341/1783/16-ц
Провадження № 22-ц/779/644/2017
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 20 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд із зазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивували тим, що 10.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит для кредитування страхових платежів у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 5580,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5% річних.

При цьому, позичальник зобовязався погашати заборгованість за наданим траншем протягом 11 календарних місяців, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому надано транш. По закінченню одинадцятого місяця позичальник мав повернути банку суму всієї заборгованості за наданим траншем, ліміт кредитної лінії поновлюється. Загальний строк кредитування до 09.01.2029 року.

04.02.2009 року між банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились, що з 04.02.2009 року за використання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 30,0% річних.

Свої обовязки перед кредитором банк виконав у повному обсязі, однак, позичальник належним чином не виконував умови договору.

21.06.2016 року відповідачу направлено вимогу про погашення заборгованості, однак така залишена без задоволення.

Станом на 05.10.2016 року заборгованість ОСОБА_2 по поверненню кредитних коштів становить 28981,27 грн., з яких: 3979,82 грн. кредитна заборгованість, 17232,40 грн. заборгованість по процентах, 1588,39 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 6180,66 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Зазначену суму заборгованості за кредитним договором позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Галицького районного суду від 20 лютого 2017 року даний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.01.2008 року у розмірі 28981 грн. 27 коп., яка складається із кредитної заборгованості 3979,82 грн., заборгованості по процентах 17232,40 грн., пені за прострочення сплати кредиту 1588,39 грн., пені за прострочення сплати процентів 6180,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно п. 1.4.1 кредитного договору надання траншу здійснюється у термін 10.01.2009 року, а згідно п. 1.4.2 погашення заборгованості мало відбуватися протягом 11 календарних місяців, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому надано транш, якщо тільки не застосовується інший термін повернення наданого траншу, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або на підставі умов договору.

Останнім терміном погашення заборгованості слід рахувати 10.12.2009 року, і саме з цього моменту в ПАТ «УкрСиббанк» виникало право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за невиконання умов кредитного договору.

Враховуючи вимоги ст.ст. 1050, 1054 ЦК України щодо прострочення повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, вважає, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності до даних правовідносин.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу укладення ОСОБА_2 договору страхування та надання траншів після укладення договору.

З на ведених підстав ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання апеляційного суду апелянт не зявився, причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача надіслав на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності ПАТ «УкрСиббанк», апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Неявка належним чином повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 10.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до п. 1.1 якого банк зобовязувався надати позичальнику, а позичальник зобовязувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 5580,00 грн. та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. При цьому транш надається позичальнику кожного календарного року з наступного року, починаючи з дати укладення договору.

Надання банком траншу здійснюється у термін 10.01.2009 року. Строк кредитування для траншу визначено до 09.01.2029 року.

Згідно п. 1.4.2 договору позичальник повинен погашати банку заборгованість за наданим траншем протягом 11 календарних місяців, починаючи з місяця, наступного за тим місяцем, в якому надано транш, якщо тільки не застосовується інший термін повернення наданого траншу, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або на підставі умов договору. При цьому по закінченню одинадцятого місяця позичальник повинен повернути банку суму всієї заборгованості за наданим траншем, ліміт поновлюваної кредитної лінії поновлюється.

Відповідно до п. 1.5.1 договору за використання кредитних коштів протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі траншу, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору (а.с. 5-8).

04.02.2009 року між банком та відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.01.2008 року, відповідно до умов якої сторони домовились, що з 04.02.2009 року за використання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 30,0% річних (а.с. 12).

Встановлено також, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» є правонаступником по всіх правах та зобовязаннях Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» відповідно до рішення Загальних Зборів Акціонерів від 27.10.2009 року, про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 21-24).

Згідно з розрахунком, представленим банком, ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 05.10.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 28981 грн. 27 коп., яка складається із кредитної заборгованості 3979,82 грн., заборгованості по процентах 17232,40 грн., пені за прострочення сплати кредиту 1588,39 грн., пені за прострочення сплати процентів 6180,66 грн. (а.с. 16-19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснив платежів для погашення кредиту, чим порушив взяті на себе зобовязання. 21.06.2016 року відповідачу направлено вимогу про погашення заборгованості, однак, станом на 05.10.2016 така залишена без задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник повинен погашати банку заборгованість за наданим траншем протягом 11 календарних місяців, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому надано транш, якщо тільки не застосовується інший термін повернення наданого траншу, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або на підставі умов договору. При цьому по закінченню одинадцятого місяця позичальник повинен повернути банку суму всієї заборгованості за наданим траншем.

Таким чином, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (погашення заборгованості за наданим траншем), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як розяснив Верховний Суд України у постанові №-6-154 цс15 від 30.09.2015 року, якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України №6-2462цс16 від 14.12.2016 року, де зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно п. 1.4.1 договору надання банком траншу здійснюється у термін 10.01.2009 року.

Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 16) остання сума на погашення кредитної заборгованості сплачена позичальником 30.04.2009 року, заборгованості по процентах 29.05.2009 року.

З урахуванням визначеного договором порядку погашення заборгованості за наданим траншем, датою повернення банку суми всієї заборгованості за наданим траншем є 11.12.2009 року. Однак заборгованість позичальником сплачена не була, у звязку з чим у кредитора виникло право вимоги. Разом з тим, позов про стягнення кредитної заборгованості пред'явлено ПАТ «УкрСиббанк» 12.10.2016 року, тобто за межами загального строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач в суді першої інстанції.

Однак, місцевий суд на зазначені обставини уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору (постанові Верховного Суду України №6-246цс14 від 11.02.2015 року).

Таким чином, рішення Галицького районного суду від 20 лютого 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням в нового рішення про відмову в задоволенні вимог ПАТ «УкрСиббанк».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 20 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Василишин Л.В.

ОСОБА_3