Провадження № 2/761/3035/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГТУЮ у м.Києві, про визнання за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яку останній прийняв у спадщину після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є дочкою ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, яка належала останній. Іншими співвласниками вказаної квартири є позивачка та її батько ОСОБА_2 Разом з тим, ОСОБА_2 постійно проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто до дня її смерті та протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від спадщини, а отже вважається таким, що прийняв спадщину, в тому числі 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Однак за своє життя батько позивачки ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не одержував та не здійснив його державну реєстрацію. За своє життя батько позивачки ОСОБА_2 заповіту не залишив. Інших спадкоємців крім позивачки у ОСОБА_2 немає. З метою прийняття спадщини позивачка звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі якої було заведено спадкову справу. Разом з тим, оскільки державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори відмовив у включенні спадщини після смерті ОСОБА_3 до складу спадщини після смерті ОСОБА_2, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні своїми показами підтвердили обставину, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто до дня її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмові пояснення, зі змісту якої вбачається, що останній просив суд розглянути справу за його відсутності.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, яка є матір'ю позивачки, та дружиною ОСОБА_2, померла у м.Києві у віці 78 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації смертей у м.Києві.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі свідоцтва про право власності на житло вбачається, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві приватної спільної (часткової) власності ОСОБА_3 Разом з тим, 2/3 частки вказаної квартири належить на праві приватної спільної (часткової) власності її чоловіку ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_1 у рівних частках.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто до дня її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини, а отже прийняв спадщину, в тому числі 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Вказана обставина підтверджується показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданими ними у судовому засіданні та копією матеріалів спадкової справи від 09.04.2015 року № 306/2015.

Разом з тим, за своє життя батько позивачки ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, не одержував та відповідно не здійснював його державну реєстрацію, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 31.03.2017 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Відділом реєстрації смертей у м.Києві, ОСОБА_2, який є батьком позивачки, помер у м.Києві у віці 77 роки.

Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Враховуючи, що ОСОБА_2 за своє життя заповіту не залишив, а тому згідно з положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно до зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Таким чином, ОСОБА_1, як єдиний спадкоємець першої черги на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 з метою прийняття спадщини звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи від 09.04.2015 року № 306/2015.

Разом з тим, державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачці у включенні спадщини після смерті ОСОБА_3, а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, до складу спадщини після смерті ОСОБА_2, оскільки право власності на вказану частину квартири не було зареєстроване за спадкодавцем ОСОБА_2

Положення пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у яких вказано, що процесуальне правонаступництво у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ґрунтується також на нормах ст. 1276 ЦК України, відповідно до змісту якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 року в справі № 6-168цс12 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, звернулась до державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2, при цьому, останній за життя не встиг реалізувати своє права на спадщину після своєї дружини ОСОБА_3, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що свідчить про входження права на неї до складу спадщини ОСОБА_2, а отже зумовлює перехід права на вказану частку квартири до позивачки, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яку останній прийняв у спадщину після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1233-1236, 1258, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яку останній прийняв у спадщину після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: