Справа № 678/457/16-ц
Провадження №2-678-89/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря Іськової Т.Л.,

позивачів: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

їх представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Страхове товариство «Іллічівське», про стягнення завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка надійшла до суду 21 грудня 2016 року, усних пояснень позивачів та їх представника адвоката ОСОБА_3 в судовому засіданні, близько 06 год. 03 квітня 2016 року на 308 км 850 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка водій автомобіля «Renault Trafic», р.н.з. ВХ 1584 АН, ОСОБА_4, рухаючись у напрямку смт. Летичів Хмельницької області, поблизу повороту на с. Подільське Летичівського району Хмельницької області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6, матір позивачів, яка за словами відповідача перетинала проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок наїзду ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, що небезпечні в момент заподіяння та перебувають у причинному звязку з настанням смерті. Від отриманих травм ОСОБА_6 загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 підтвердив, що здійснив наїзд на матір позивачів, оскільки уникнути наїзду йому не вдалося.

Посилаючись на те, що законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача, а в даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, позивачі просять стягнути з ОСОБА_4Б, на відшкодування моральної шкоди 250000,00 грн. кожному.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди вказують, що внаслідок дій відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, настала смерть їх матері, яка була найдорожчою для них людиною, останньою з батьків, її втрата стала для них великим горем, смерть матері була передчасною, вони пережили сильний стрес не лише від того, що дізнались про факт її смерті, але й побачили безпосередньо обставини події, понівечене тіло матері, приїхавши на місце ДТП. Вказані трагічні події зумовили морально-психологічну травму, в них порушився нормальний ритм життя адже немає до кого їхати в гості, немає з ким порадитись, провідати на свята.

Оскільки відповідач моральну шкоду для них не відшкодував, звернулись до суду на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1188 ЦК України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги визнали частково, при визначенні розміру відшкодування повністю покладаються на розсуд суду. Вказали, що з наданих позивачами матеріалів, а саме протоколу огляду місця події та план-схеми вбачається, що загибла ОСОБА_6 грубо знехтувала правилами дорожнього руху в результаті чого і сталася дана подія.

Відповідач тимчасово не працює, підробляє тимчасовими заробітками, перебуває у шлюбі, дружина не працює і доглядає малолітню дитину, яка хворіє на алергію, особистого житла або іншого майна немає, проживає разом з батьками в їх помешканні.

В разі задоволення позову в повному обсязі це поставить відповідача в тяжке матеріальне становище, тому мають бути застосовані норми ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Страхового товариства «Іллічівське» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказано що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В п. 7 цієї Постанови Пленуму ВССУ роз'яснено якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Крім того, зменшення розміру відповідальності особи, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, можливе за її письмовою вимогою, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (стаття 1204 ЦК). При цьому порядок доведення таких обставин є аналогічним порядку, передбаченому для визначення втрати працездатності.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Так, згідно витягу з кримінального провадження відомості про кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 03 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Хмельницькій області від 31 грудня 2016 року кримінальне провадження №0000047 від 03 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито в звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 ознак складу кримінального правопорушення.

В постанові слідчого зазначається, що 03 квітня 2016 року близько 06 год. на 308 км 850 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка водій автомобіля «Renault Trafic», р.н.з. ВХ 1584 АН, ОСОБА_4, рухаючись у напрямку смт. Летичів, поблизу повороту на с. Подільське, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6, яка перетинала проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля в недозволеному для цього місці. Внаслідок наїзду ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному звязку з настанням смерті. Від отриманих травм ОСОБА_6 загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до висновку судово-автотехнічної експертизи №195А від 25 травня 2016 року в заданій дорожній ситуації водій автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6, шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля НОМЕР_1, до лінії руху пішохода ОСОБА_6 з моменту виникнення небезпеки.

Аналогічний висновок зроблено й у висновку експерта № 499 за результатами додаткової судово-автотехнічної експертизи.

Слідчий зробив висновок, що досудовим слідством доказів наявності в діях водія ОСОБА_4 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились у прямому причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками смертю особи не здобуто, згідно висновків судово-автотехнічних експертиз ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода, якій внаслідок наїзду було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, не сумісні з життям, а тому в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вищезазначених вимог закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, незалежно від наявності його вини у її заподіянні, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, відповідач ОСОБА_4 має нести цивільну відповідальність.

Сторони в судовому засіданні визнали, що на даний час постанова слідчого від 31 грудня 2016 року поки ніким не скасована і залишається на час розгляду справи в суді чинною.

Сторонами не оспорюється, що відповідач ОСОБА_4 в перші дні після ДТП відшкодував 5000,00 грн. Позивачі вказані кошти використали для проведення поховання матері.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище, набуте в шлюбі ОСОБА_2), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх матірю є ОСОБА_6

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №238 від 04 квітня 2016 року ОСОБА_6 померла 03 квітня 2016 року, причина смерті встановлена судово-медичним експертом і зазначено, що пішохід, травмований при зіткненні з автомобілем.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз'яснень, що містяться у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 1, п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З пояснень відповідача і наданих ним документів вбачається, що він офіційно не працює, підробляє на тимчасових заробітках, дружина не працює і здійснює догляд за малолітньою дитиною, яка хворіє, власного житла немає.

З урахуванням даних, які характеризують відповідача, його матеріальне та сімейне становище, а також те, що органом досудового розслідування доказів наявності в його діях порушень вимог Правил дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками смертю особи не здобуто, він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода, джерело підвищеної небезпеки використовувалось правомірно, відповідно до встановлених правил і нормативів, суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди у відповідності до ст. 1193 ЦК України, адже стягнення моральної шкоди на користь позивачів в загальній сумі 500000,00 грн. поставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

Враховуючи ту обставину, що смерть матері внаслідок ДТП спричинила позивачам сильну моральну психологічну травму, вони перенесли сильні душевні страждання адже сталися тяжкі і невідворотні наслідки у їх житті, змінився звичайний ритм їх життя в звязку із передчасною загибеллю матері, тому з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, особи відповідача та його матеріального і сімейного становища, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі по 100000,00 грн. кожному з позивачів.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 640 грн. (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31, 60, 61, 88, 212, 215 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, моральну шкоду в розмірі по 100000,00 грн. на кожного.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_8

Суддя Летичівського

районного суду ОСОБА_8