Справа № 303/681/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Кондора Р. Ю.

з участю секретаря Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року ОСОБА_3 пред'явив позов до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що з часу народження і до жовтня 2012 року (часу виїзду на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччини) позивач проживав в будинку за адресою: АДРЕСА_1

Після виїзду до ФРН, у відповідності до діючого в даній державі законодавства, ім'я та прізвище позивача ОСОБА_5 було змінено на ОСОБА_3.

Власником земельної ділянки з розташованими на ній житловим будинком, спорудами та прибудовами по АДРЕСА_1 був батько позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 30.09.2014 року серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2, довідкою № 02-21/662 від 22.10.2014 року, виданою виконкомом Павшинської сільської ради Мукачівського району та Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4

На день смерті батька ОСОБА_6, який помер 02.11.2001 року, в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 проживали: позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (брат), та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати), що підтверджується записами у особовому рахунку НОМЕР_3 погосподарської книги № 01 та довідкою № 02-21/661 від 22.10.2014 року, виданою виконкомом Павшинської сільради.

Після смерті батько ОСОБА_6 заповіт щодо належного йому майна не залишив, а тому діти та дружина померлого, як спадкоємці першої черги, у відповідності до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР(1963 р.), фактично вступивши в управління та володіння зазначеним вище спадковим майном, відповідно до положень п.1 ч.І ст. 549 Цивільного кодексу УРСР(1963 р.), визнавалися такими спадкоємцями, що прийняли спадщину.

При цьому ані позивач, як йому було відомо до вересня 2014 року, ані його брат, ані його мати, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, оскільки останні, у разі його звернення із зазначеною заявою до нотаріуса, мали намір відмовитися від прийняття спадщини на користь позивача, а позивач вважав, що фактично прийняв зазначене спадкове майно, на яке більше ніхто із спадкоємців не претендує, і міг в любий зручний для нього час, у встановленому законом порядку, оформити прийняття спадщини, продовжуючи фактично володіти, та користуватися і земельною ділянкою, і розташованими на ній житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, маючи ключі від всіх приміщень, і регулярно проживаючи в даному домоволодінні АДРЕСА_1, під час періодичних перебувань в Україні.

У вересні 2014 року позивач звернувся до Мукачівської державної нотаріальної

контори із заявою про видачу йому свідоцтв про прийняття спадщини за законом на

спадкове майно, що належало померлому - батькові ОСОБА_6, а саме

на: домоволодіння АДРЕСА_1 (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами) та земельні

ділянки, площею 0,11 га - для обслуговування власного житлового

будинку (присадибна ділянка) та площею 0,28 га - для ведення особистого

підсобного господарства. Нотаріусу позивач надав всі необхідні документи для видачі

зазначених свідоцтв, зокрема, і письмову заяву брата ОСОБА_7 про відмову

від прийняття спадщини на користь позивача, та документ, що засвідчує смерть

матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.

Інголштадт, ФРН, що підтверджується посвідченням про смерть НОМЕР_5 від

22.07.2008 року, виданим відділом РАЦС м. Інголштадт, ФРН.

За наслідками розгляду нотаріусом зазначеної заяви позивачу було видано: свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_6 від

30.09.2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-524, на земельну ділянку площею

0,28 га, що розташована в АДРЕСА_2, яку надано для

ведення особистого селянського господарства, що належала померлому ОСОБА_8

ОСОБА_9; свідоцтво про право на

спадщину за законом серії НОМЕР_7 від 30.09.2014 року, зареєстровано в реєстрі

за № 1-525, на земельну ділянку площею 0,0847 га, що розташована в АДРЕСА_1 яку надано для будівництва та

обслуговування жилого будинку, що належала померлому ОСОБА_6

ОСОБА_9.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, і що належали померлому ОСОБА_6, нотаріусом було відмовлено, в зв'язку з тим, що станом на 30.09.2014 року - день звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, право власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, було зареєстровано не за померлим ОСОБА_6, а за іншою особою.

В подальшому позивачем було отримано копії правовстановлюючих документів, на підставі яких після смерті ОСОБА_6 відбувалася зміна власників та проводилася державна реєстрація права власності на зазначений житловий будинок по АДРЕСА_1

З отриманого договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року слідувало, що житловий будинок в АДРЕСА_1 на момент його продажу, станом на 18.06.2008 року, належав продавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину (II-1597) від 03.04.2002 року, виданого Мукачівською райдержконторою і зареєстрованого ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» 22.04.2008 року за № 147 в книзі № 1.

Разом з тим, зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2002 року, зареєстрованому в реєстрі за № II -1597, вбачається, що воно видано ОСОБА_8 на спадкове майно - жилий будинок зі спорудами та прибудовами, що розташований по АДРЕСА_1, а не на житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами, що розташований по АДРЕСА_1

Тобто ОСОБА_8, будучи власником житлового будинку з надвірними спорудами на прибудовами по АДРЕСА_1, мала право розпорядитися саме даним нерухомим майном, а не будинком за адресою: АДРЕСА_1

У зв'язку з цим позивач просив визнати укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та прибудовами по АДРЕСА_1, укладений 18 червня 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, недійсним.

Провадження у справі за цим позовом було відкрито судом першої інстанції 17 лютого 2015 року.

У судовому засіданні 30 червня 2016 року ОСОБА_1 пред'явив до ОСОБА_3 зустрічний позов про визнання добросовісним набувачем житлового будинку з надвірними спорудами та прибудовами по АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.14 р. на земельну ділянку площею 0, 28 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.14 р. на земельну ділянку площею 0, 0847 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 30 червня 2016 року зустрічну позовну заяву спочатку залишено без руху по причині несплати судового збору, а ухвалою цього ж суду від 5 липня 2016 року в прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено, оскільки позови не взаємопов'язані, правовідносини регулюються різними інститутами права, прийняття зустрічного позову не буде сприяти процесуальній економії часу (а.с.150-152).

Рішенням Мукачівського районного суду від 5 липня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, який 18 червня 2008 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 18 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі під № 1730 (а.с.172-177).

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просив рішення скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для одночасного розгляду первісного і зустрічного позовів. Апелянт зазначив, що первісний та зустрічний позов взаємопов'язані між собою, виникають з одних правовідносин, повинні розглядатися в рамках однієї справи. Крім того, вирішуючи справу, на думку апелянта, місцевий суд не взяв до уваги його заяву про застосування строків позовної давності. Рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник відповідача скаргу підтримав та просив задовольнити. При цьому він визнав, що у договорі купівлі-продажу справді зазначено будинок під номером № 86 «а», а слід було зазначити будинок під номером 86 (який є сусіднім). Однак, апелянт вважає, що у даному випадку мала місце технічна помилка. Довести це можна було, якщо б суд прийняв до розгляду зустрічний позов. Щодо строків давності, то представник відповідача вказав, що у нього немає доказів того, що позивач знав про зміст договору купівлі-продажу раніше, однак вважає, що йому могло бути про це відомо, тому й була подана заява про застосування строку позовної давності.

Позивач проти скарги заперечив, просив відхилити. Пояснив, що про зміст договору купівлі-продажу дізнався лише після того як нотаріус відмовив йому в оформленні документів на будинок.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України)

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (стаття 658 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 18 червня 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку (а.с.20-21).

За цим договором продавець ОСОБА_8 продала, а покупець ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами по АДРЕСА_1.

В п. 2 вказаного договору зазначено, що цей житловий будинок, що відчужується, позначеній на плані літерою Б, побудований з цегли та саману, загальна площа 114, 8 кв.м. житлова площа 34, 20 кв.м. Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину (11-1597) від 03.04.2012 року, виданого Мукачівською райдержнотконторою і зареєстрованого ТОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» 22.04.2008 року за № 147 в книзі № 1.

Отже, укладаючи договір купівлі-продажу та посвідчуючи його нотаріально продавець ОСОБА_8, покупець ОСОБА_1, а також нотаріус виходили з того, що даний житловий будинок належить продавцю ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину (11-1597) від 03.04.2012 року.

З свідоцтва про право на спадщину за законом (11-1597) від 03.04.2012 року (а.с.114) слідує, що спадкоємцем майна ОСОБА_6 (батько позивача), який помер 2 листопада 2011 року, є його дружина - ОСОБА_8 (мати позивача).

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з жилого будинку, що розташований в АДРЕСА_1, який в цілому належить померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконкому Павшинської сільської ради від 11.02.2002 року № 06, зареєстрованого в Мукачівському КПТІ за № 147.

Таким чином, ОСОБА_8 успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1. Предметом договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року є житловий будинок по АДРЕСА_1, який не міг бути предметом продажу. Ці обставини були перевірені апеляційним судом, в тому числі шляхом огляду інвентарних справ на будинок по АДРЕСА_1 та будинок по АДРЕСА_1. Доводами апеляційної скарги вони не спростовані.

В задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності суд першої інстанції обґрунтовано відмовив, оскільки будь-які дані, які б свідчили, що позивач знав про укладення оспореного договору купівлі-продажу, в матеріалах справи відсутні, за результатами судового розгляду в апеляційній інстанції такі не встановлені.

Визнаючи договір купівлі-продажу від 18 червня 2008 року недійсним суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що однією з істотних умов договору є умова щодо предмету договору, в той час як предметом оспореного договору є житловий будинок по АДРЕСА_1, який продавцю ОСОБА_8 не належить.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________