АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №619/3916/16-ц Головуючий суддя І інстанції Калмикова Л. К.
Провадження № 22-ц/790/2829/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.17 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, визнання права власності, повернення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, визнання права власності, повернення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 червня 2014 року між нею та ОСОБА_1 було укладено попередній договір відносно придбання нею земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500га, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вул. Копитець, 15, кадастровий номер :00:003:0926.

Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до п.2 попереднього договору від 20 червня 2014 року договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки повинен бути укладений та підписаний сторонами до 01 лютого 2015 року.

Згідно з п. 3 попереднього договору від 20 червня 2014 року в забезпечення виконання умов попереднього договору про укладання основного договору вона передала ОСОБА_1 кошти в сумі 18000.00 гривень, які при укладанні основного договору купівлі-продажу земельної ділянки будуть зараховані в рахунок загальної суми вартості земельної ділянки, яка складає 36000.00 гривень.

У випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, нею кошти у сумі 18000.00 грн., залишаються у ОСОБА_1, а у випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, ОСОБА_1, то вона буде зобов'язана повернути їй 18000.00 гривень за невиконання попереднього договору та 18000.00 гривень штрафу.

Для з'ясування обставин відмови від укладення основного договору нею 05 липня 2016 року було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 заяву з проханням повернути кошти в сумі 18000.00 гривень, сплачених у забезпечення виконання умов попереднього договору від 20 червня 2015 року та 18000.00 гривень штрафу за невиконання умов попереднього договору, а всього 36000.00 гривень.

На сьогоднішній день договір купівлі-продажу земельної ділянки не укладений, кошти їй не повернуті, відповідач всіляко ухиляється від будь якого спілкування.

Зазначила, що попередній договір діяв до 01.02.2015 р., а відповідач вчинила договір купівлі-продажу земельної ділянки з іншою особою вже 02.02.2015 р., що є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 ще раніше підшукувала іншого покупця земельної ділянки та ще раніше мала намір продати цю земельну ділянку іншій особі.

Вважає, що укладанням договору купівлі-продажу земельної ділянки 02.02.2015 р. відповідач порушила її право на придбання земельної ділянки, оскільки ОСОБА_1, отримавши грошові кошти, фактично не мала наміру продавати їй спірну земельну ділянку.

Сума авансу складає 18000.00 грн. та сума штрафу 18000.00 грн. всього 36000.00 грн., що в рази перевищує суму, за яку ця земельна ділянка була продана,

Просила стягнути з ОСОБА_1 суму авансу вартості земельної ділянки 18000.00 грн., суму штрафу 18000.00 грн., визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2015 недійсним, визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму авансу за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2014 р. у розмірі 18000.00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму штрафу за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2014 р. у розмірі 18000.00 грн., а всього 36000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Апелянт посилається на п. 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 212 ЦПК України, ч. 2 ст. 635 ЦК України, вважає, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача, які могли б свідчити про те, що вона зверталася і мала бажання укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки. Зі свого боку довірителька підготувала документи на укладання договору купівлі-продажу і була готова здійснити укладання договору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, У п. 2 попереднього договору від 20.06.2014р. зазначено, що основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений та підписаний сторонами до 01.02.2015р. включно. Укладаючи договір купівлі-продажу 02.02.0215р. з іншою особою, представник ОСОБА_1 ніяким чином не порушив умови попереднього договору.

Договір з ОСОБА_3 не був укладений, так як ОСОБА_3В, уникала зустрічі з ОСОБА_1

Як встановлено судом, 20 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір про придбання ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500 га, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вул. Копитець, 15, кадастровий номер :00:003:0926, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до п. 2 попереднього договору від 20 червня 2014 року договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки повинен бути укладений та підписаний сторонами до 01 лютого 2015 року.

Згідно з п. 3 попереднього договору у забезпечення виконання умов попереднього договору про укладання основного договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 кошти в сумі 18000 гривень, які при укладанні основного договору купівлі-продажу земельної ділянки були б зараховані в рахунок загальної суми вартості земельної ділянки, яка складає 36000.00 гривень.

У попередньому договорі передбачено, що у випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, ОСОБА_3 кошти у сумі 18000.00 грн. залишаються у ОСОБА_1, а у випадку невиконання умов, передбачених попереднім договором, ОСОБА_1, вона буде зобов'язана повернути їй 18000.00 гривень та 18000.00 гривень штрафу за невиконання попереднього договору.

Згідно з положеннями статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в продовження попереднього договору не був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Для з'ясування обставин відмови від укладення основного договору ОСОБА_3, яка внесла попередню грошову суму і була зацікавлена в купівлі-продажу земельної ділянки, 05 липня 2016 року було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 заяву з проханням повернути кошти в сумі 18000.00 гривень, сплачених у забезпечення виконання умов попереднього договору від 20 червня 2015 року та 18000.00 гривень штрафу за невиконання умов попереднього договору, а всього 36000.00 гривень.

На теперішній час договір купівлі-продажу земельної ділянки не укладений, кошти позивачеві не повернуті.

Попередній договір діяв до 01.02.2015 р., відповідач уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з іншою особою - ОСОБА_4 - вже 02.02.2015 р., що є доказом того, що ОСОБА_1 раніше підшукувала іншого покупця земельної ділянки та ще раніше мала намір продати цю земельну ділянку іншій особі, а не ОСОБА_3

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладанням договору купівлі-продажу земельної ділянки 02.02.2015 р. відповідач порушила право позивача на придбання земельної ділянки, оскільки ОСОБА_1, отримавши грошові кошти, фактично не мала наміру продавати їй спірну земельну ділянку.

Твердження представника відповідача ОСОБА_1 про те, що причиною неукладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_3 було те, що ОСОБА_1 не змогла повідомити про час та місце укладання договору, не підтверджується обєктивними даними, тобто відповідач ОСОБА_1 необгрунтовано ухилилась від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Сума авансу складає 18000.00 грн. та сума штрафу 18000.00 грн. всього 36000.00 грн.

Отже, суд першої інстанції вважав, що дані грошові суми підлягають стягненню, тобто позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач ОСОБА_3 в позовній заяві чітко не зазначила, чому саме вона вважає договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, в чому саме були порушені її права.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У ньому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. ОСОБА_2 недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

До нотаріального посвідчення правочину нотаріус зобов'язаний здійснити перевірку дієздатності та правоздатності сторін правочину.

При посвідченні правочинів нотаріус встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Дотримання відповідності правочинів дійсним намірам сторін і вимогам законності пов'язано не тільки з можливістю визнання укладеного правочину недійсним, а й з відповідальністю нотаріуса за наслідки вчинюваної нотаріальної дії відповідно до Закону України «Про нотаріат», яким передбачено, що нотаріус повинен відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, яка суперечить закону. Недотримання вимог закону є підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.01.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведена обгрунтованість вимог про визнання правочину недійсним та про визнання права власності, у зв»язку із чим, позов в цій частині не підлягає задоволенню; тому позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2014 року в розмірі 18000.00 грн. та суми штрафу в розмірі 18000.00 грн., а всього - 36000.00 грн. та судового збору 551, 20 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :