Справа № 678/222/16-ц Провадження № 2-678-17/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Лазаренка А. В.

за участю секретаря - Непийводи Л.Д.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Летичів справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом про стягнення коштів за договором позики від 28.02.2016 року.

29.12.2016 року подав уточнену позовну заяву в якій зазначає, що 28.02.2016 року ОСОБА_5 взяв у нього борг в сумі 53000,00 грн., що підтверджується копією розписки, які зобов'язувався повернути 01 червня 2016 року. ОСОБА_4 підписав дану розписку, чим поручився за ОСОБА_5, що останній добросовісно виконає зобов'язання по поверненню коштів.

Оскільки, ОСОБА_5 не повернув борг у зазначений в розписці строк, він просить стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 борг в сумі 53000,00 грн..

Крім того, оскільки ОСОБА_5 прострочив виконання грошового зобов'язання, то позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 3237,39 грн. - інфляційні збитки та 3% річних, що становить 919,15 грн., виплата яких передбачена ст. 625 ЦК України.

Також просить стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги підтримав та просить їх задовольнити із зазначених в уточненій позовній заяві підстав..

Представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до ст.ст 546, 547 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідач ОСОБА_4 із позивачем ОСОБА_3 жодного договору поруки у письмовій формі не укладав. Із власноручно написаної відповідачем ОСОБА_5 розписки вбачається, що ОСОБА_4 був лише свідком укладення договору позики, а тому він не повинен відповідати за зобов'язання відповідача ОСОБА_5 перед позивачем ОСОБА_3.

Крім того, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не виникло жодних цивільно-правових відносини, а отже, ОСОБА_4 є неналежним відповідачем в даній справі, тому у позові ОСОБА_3П до нього слід відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання неодноразово (05.10.2016 року, 02.11.2016 року, 06.12.2016 року, 29.12.2016 року, 25.01.2017 року, 10.02.2017 року) не з'являвся, хоча про місце, день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 1046, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Згідно статей 525, 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, з розписки написаної ОСОБА_5 власноручно вбачається, що він взяв у ОСОБА_3 гроші в сумі 53000,00 грн., які зобов'язувався повернути 01.06.2016 року. Свідком в розписці зазначений ОСОБА_4, який лише посвідчив своїм підписом зобов'язання, які були укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

ОСОБА_5, даючи власноручно написану розписку ОСОБА_3, підтвердив факт отримання від останнього грошових коштів та вказав термін їх повернення.

Отже, письмова розписка є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду України "Про стягнення боргу за договором позики" від 24.02.2016 р. № 6-50цс16.

Відповідно до статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до письмової розписки ОСОБА_5 зобов'язався повернути взяті у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 53000,00 грн. в строк до 01.06.2016 року, однак порушив дане зобов'язання, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції, який відповідно до наданого розрахунку, складає 3237,39 грн., та 3% річних в сумі 919,15 грн. (період з 02.06.2016 року по 29.12.2016 року становить 211 день, тому при сумі боргу 53000 грн. 3% =919,15) підлягають задоволенню.

Однак твердження позивача, що ОСОБА_4 є поручителем в даному зобов'язані не підтверджується фактами.

Відповідно до статей 546, 547 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним.

В матеріалах справи та в судовому засіданні позивачем не було надано доказів, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникали будь-які цивільно-правові відносини. Запис в розписці, що ОСОБА_4 є свідком надання в борг ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_5 не породжує правових наслідків, отже ОСОБА_4 не може бути відповідачем у даній справі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, то суд, за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного цивільного позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики від 28.02.2016 року слід відмовити та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 борг задоговором позики в сумі 53000,00 грн., 3237 гривень 39 копійок - розмір інфляційних збитків, 919 гривень 15 коп. - 3% річних.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 571,57 грн. - видатки по оплаті судового збору.

Враховуючи вимоги статті 7 пункту 1 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_3 слід повернути переплачену суму судового збору в сумі 255,23 грн., оскільки ОСОБА_3 сплатив за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 275,60 грн., квитанція ПриватБанк № 0.0.570006417.1 від 17.06.2016 року та 551,20 грн., квитанція ПриватБанк № 0.0.570005736.1 від 17.06.2016 року, що разом становить 826,80 грн., а позов задоволено в сумі 57156,54 грн., тобто судовий збір складає 571,57 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

У позові в частині стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, жителя АДРЕСА_2, кошти за договором позики в сумі 57156 (П'ятдесят сім тисяч сто п'ятдесят шість) гривень 54 копійки, з них: 53000 грн. 00 коп. - сума боргу, 3237 гривень 39 копійок - розмір інфляційних збитків, 919 гривень 15 коп. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, жителя АДРЕСА_2, сплачений судовий збір в сумі 571 гривні 57 копійок.

Повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, 255 (Двісті п'ятдесят п'ять) гривень 23 копійки, як переплачена сума судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис А.В. Лазаренко

Суддя Летичівського

районного суду А.В. Лазаренко