УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з 01 листопада 2004 року по 01 травня 2014 року; поділити майно, набуте за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати право власності по 1/2 частині за кожним на садовий будинок та прибудови, розташовані на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» по вул. Преображенській Петриківського району Дніпропетровської області; виділити та визнати право власності по Ѕ частині за кожним земельної ділянки площею 0.0604 га розташованої на території Курилівської селищної ради, КСТ «Прогрес» Петриківського району Дніпропетровської області.

Позов мотивовано тим, що з листопада 2004 року по 01 травня 2014 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти набуто у власність садовий будинок з прибудовами та земельна ділянка площею 0.0604 га розташовані на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» по вул. Преображенській Петриківського району Дніпропетровської області Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про порядок поділу спільного майна, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 листопада 2005 року відповідач ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» по АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Оката Л.Г., реєстровий № 2176 (а.с. 8).

Право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_5 22 листопада 2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного КП «Дніпродзержинське БТІ» (а.с. 9).

ОСОБА_5, 22 травня 2006 року, продала свою земельну ділянку площею 0,044 га, яка знаходилась на території КСП «Прогрес», що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 74).

Того ж дня, 22 травня 2006 року, ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0604 га, що розташована на території КСТ «Прогрес» Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, а 19 листопада 2010 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 17, 18).

Рішенням виконавчого комітету Курилівської селищної ради № 139 від 20 грудня 2012 року було погоджено заяву ОСОБА_5 про прийняття в експлуатацію садового будинку та прибудов з оформленням права власності (а.с. 10).

Згідно копії паспорта ОСОБА_4, з 30 січня 2004 року зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України ОСОБА_5 з 04 травня 2004 року зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с. 38).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, в ході розгляду справи, належним чином оцінивши надані сторонами докази, як кожного окремо, так і у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2004 року по 01 травня 2014 року. Факт ведення спільного господарства та наявність у сторін спільного бюджету не підтверджено належними і допустимими доказами.

При цьому, обставини, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, правильно вважав, що головною передумовою поділу майна подружжя, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі є встановлення самого факту проживання сторін однією сім'єю, визначення періоду часу з якого сторони проживали однією сім'єю та встановлення, чи придбано майно, про поділ якого заявлено стороною в цей період.

Доводи позивача стосовно його участі у реконструкції будинку, апеляційним судом обґрунтовано не взято до уваги, оскільки судом розглянуто справу в межах позовних вимог. Позивачем не доведено, що сторони у справі проживали у фактичних шлюбних відносинах, не встановлено факту ведення спільного господарства та наявності у сторін спільного бюджету, тому відсутні підстави для визнання факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
О.С. Ткачук