Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/926/16-ц

08.02.2017 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., за участю секретаря судового засідання Балецького С.М., позивача - ОСОБА_2, представника позивача- Шусти В.В., відповідачки- Калитич М.В., представників відповідача- Джуган Н.Б., ОСОБА_3, під час розгляду у відкритому судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про припинення права власності на 2/3 частини житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_4 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_2 з вищезазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що відповідачка примусово виселяє позивачку та її брата з житлового будинку за адресою с.Нижні Ворота, вул.Верховинська, 103, хоча право власності на 2/3 частини даного нерухомого майна вона втратила згідно рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року, згідно якого ОСОБА_2 в порядку спадкування обов"язків померлого батька ОСОБА_6 компенсувала ОСОБА_5 вартість належних їй 2/3 частин спірного будинку. Просить суд припинити право власності ОСОБА_5 на 2/3 частини будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота Воловецького району.

Позивач та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідачка та її представники ОСОБА_7, ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечили та зазначили, що рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року не містить вказівок на припинення права власності ОСОБА_5 на 2/3 частини житлового будинку чи відмову від такого права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину №882 від 27.08.1996 року ОСОБА_5 є власником 2/3 частини житлового будинку в с.Н.Ворота, вул. Верховинська, 103 Воловецького району Закарпатської області (а.с.7).

Власником 1/3 частини даного будинку був брат ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (а.с.8), який являвся батьком позивачки ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2013 року припинено право власності ОСОБА_6 на частку у спільному майні - 1/3 частину будинку №103 по вул. Верховинській в с. Нижні Ворота Воловецького району та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину будинку №103 по вул. Верховинській в с. Нижні Ворота Воловецького району Вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 вартість 1/3 частини будинку №103 по вул. Верховинській в с.Нижні Ворота Воловецького району в сумі 18 967 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, житловий будинок №103 по вул. Верховинській в с. Н.Ворота Воловецького району в цілому належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_5

Як вбачається з рішення Воловецького районного суду №300/79/14-ц від 15.10.2015 року, що набрало законної сили, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 визнано такими, що втратили право на користування житловим будинком по вул.Верховинській №103 в с.Нижні Ворота; усунуто перешкоди ОСОБА_5 у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном житловим будинком шляхом виселення даних осіб з житлового будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота Воловецького району (а.с.21-22).

Відповідно до ст. 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції» вбачається, що зазначеними статтями закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положенням ч.1 ст. 365 ЦК України передбачено право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї.

Позивачка ОСОБА_2 обгрунтовує свій позов тим, що право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку відповідачка ОСОБА_5 втратила згідно рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року, згідно якого ОСОБА_2 в порядку спадкування обов"язків за померлим батьком ОСОБА_6, компенсувала ОСОБА_5 вартість належних їй 2/3 частин спірного будинку, сплативши їй 4882 гривні (а.с.15).

Проте, з рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року в справі №2-202/1999 вбачається, що судом вирішено: стягнути з ОСОБА_6 вартість 2/3 частин житлового будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота у сумі 4882 гривень на користь ОСОБА_5 (а.с.183).

При цьому, суд керувався положенням статті 53 Закону України "Про власність" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно якої власник жилого будинку має право на компенсацію, пов'язану із зниженням цінності будинку, викликаним діяльністю підприємств, організацій, у тому числі такою, що призвела до зниження рівня шумової та екологічної захищеності території.

Необхідність такої компенсації виникла через неможливість розділити будинок чи виселити ОСОБА_6 з нього.

Таким чином, рішення Свалявського районного суду від 17.05.1999 року не містить вказівок на припинення права власності чи, як зазначає позивачка, на відмову від права власності ОСОБА_5 на 2/3 частини житлового будинку.

Стосовно твердження позивача про те, що вона як спадкоємець першої черги ОСОБА_6 отриманий у спадок від померлого батька обов"язок компенсувати вартість 2/3 частини житлового будинку виконала у повному обсязі, перерахувавши на користь ОСОБА_5 поштовим переказом 4882 гривень, у зв"язку з чим має право на звернення до суду про припинення права власності як спадкоємець, не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спдщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_6 визнаний померлим 05.06.2013 року рішенням суду (а.с.11), в результаті чого позивачка є спадкоємцем прав та обов"язків ОСОБА_6, які йому належали станом на цю дату.

Однак, станом на 05.06.2013 року право власності ОСОБА_6 на 1/3 частину житлового будинку №103 по вул.Верховинській в с.Нижні Ворота було припинено на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2013 року (а.с.76-77).

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, посилання позивача на необхідність припинення права власності ОСОБА_5 на 2/3 частини житлового будинку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв"язку з чим позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.316, 317, 319, 321, 365 Цивільного кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про припинення права власності на 2/3 частини житлового будинку- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.