У х в а л а

іменем україни

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання неправомірними дій, визнання нечинними транзакцій, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання неправомірними дій, визнання нечинними транзакцій, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Автозаводського районного суду від 20 липня 2015 року, яке набрало законної сили, було розірвано кредитний договір між ним та відповідачем на отримання та користування платіжною карткою 370149. Суд прийшов до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» істотно порушив умови укладеного між сторонами договору і після повідомлення про викрадення картки відновив операції по ній, хоча не переконався належно, що ініціатива розблокування виходить саме від власника картки.

Рішенням Автозаводського районного суду від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дїї ПАТ КБ «Приватбанк» в частині невиконання умов договору про надання банківських послуг щодо розблокування через фінансовий телефон платіжної кредитної картки позивача «Універсальна» після її викрадення.

Визнано нечинними операції по оплаті з кредитної картки товарів та послуг - транзакції на суму 90,00 грн, 974,32 грн та 1 560,00 грн від 22 березня 2014 року, на суму 1560,00 грн, 6250,00 грн та 296,00 грн від 23 березня 2016 року.

Визнано такими, що нараховані неправомірно відсотки та пеню за користування зазначеними кредитними коштами у період з 23 березня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на рішення суду в іншій справі, про розірвання кредитного договору між сторонами, відповідач продовжує нараховувати позивачу проценти та штрафи за цим договором.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.В. Маляренко
Ю.Г. Іваненко
О.В. Ступак