Справа № 171/2045/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2017 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря Десятникової І.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання правовідносин та зобовязань за договором позики припиненими, визнання іпотеки припиненою, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся 25.11.16 року до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 з позовом про стягнення боргу (а.с.2-7.). Заявою від 19.01.17 року (а.с.83-86) позов уточнив та просив стягнути з відповідачів заборгованість, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16.04.14 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала від нього в борг грошові кошти 123 800 грн., що на день передачі грошей становило 10000 доларів США та зобовязалась їх повернути у строк 15.10.14 року. Крім того, 16.04.17 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого він виступає поручителем за боргові зобовязання ОСОБА_2 визначені у договорі позики від 16.04.14 року та зобовязується відповідати за виконання ОСОБА_2 боргових зобовязань на суму 24600 грн.. Однак, відповідач ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за договором позики не виконала, у визначений строк борг не повернула, внаслідок чого станом на 15.10.14 року повинна була сплатити 160940 грн. (заборгованість з основного боргу 123800 грн. + 37140 грн. відсотків за користуванням позикою за період з 14.04.14 року по 15.10.14 року). На підставі ст.. 1048, 611, 625 ЦК України просив стягнути з відповідача суму боргу, проценти за користування позикою, неустойку у розмірі три відсотки річних, інфляційні збитки, що станом на 15.01.17 року становить 665898 грн..

Відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення проти позову згідно яких просила в позові відмовити (а.с.44-50, 138-143), в судовому засіданні 14.03.2017 року представником відповідача ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання правовідносин та зобовязань за договором позики припиненими, визнання іпотеки припиненою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дійсно між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 16.04.14 року було укладено договір позики 123800 грн. зі сплатою 5 % за місяць строком до 15.04.14 року. 15.10.14 року вона повідомила позивача про можливість повернення боргу, однак він від отримання грошей відмовився, вимагав повернення 25 000 доларів США. Потім звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.12.15 року в задоволення позову відмовлено. 29.01.16 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_8 яка повідомила ОСОБА_4, що той може отримати кошти від ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, однак ОСОБА_4 від отримання боргу відмовився, тобто ухилився від прийняття виконання зобовязання. Тому представником ОСОБА_2 ОСОБА_9 09.02.16 року було внесено кошти на депозит нотаріусу суму 160940 грн., яка складається з позики 123800 грн, відсотків за користування позикою у сумі 37140 грн. в рахунок погашення заборгованості у повному обсязі перед ОСОБА_4 згідно договору позики. Про вчинення зазначеної дії нотаріус повідомила позивача, однак той грошові кошти не отримав, оскаржував дії нотаріуса, однак рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду в позові відмовлено. Вважає, що її зобовязання ОСОБА_2 за договором позики припинились шляхом виконання, проведеного належним чином. З припиненням основного зобовязання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави. Представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 звернувся до нотаріуса з заявою про скасування обтяження майна іпотекою та скасування заборони відчуження, однак нотаріус листом від 16.02.16 року повідомила про відмову у знятті заборони відчуження земельної ділянку, в звязку з тим, що ОСОБА_4 повідомив про наявність спору між ними. Строк дії іпотечного договору співпадає зі строком виконання зобовязань за договором позики. Тому іпотеку слід визнати припиненою. На підставі викладеного та ст.. 537, 598,599, 593, 575,626,627,628,524, 533, 1046,1048, 526, 530, 598, ЦК України, ЗУ «Про іпотеку» просив зустрічний позов задовольнити.

Відповідачем ОСОБА_5 надано заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.81, 148).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі з навівши мотиви аналогічні позовній заяві.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка ОСОБА_9, дослідивши письмові докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 предявленого її представником ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

16.04.2014 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 при укладенні договору передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 123800 грн, що є еквівалентом 10000 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязалася повернути позичену грошову суму зі сплатою 5 % на місяць шляхом здійснення одноразового загального платежу 15.10.14 року (а.с.9-10).

16.04.2014 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно якого відповідач ОСОБА_5 поручився перед позивачем ОСОБА_4 відповідати за виконання відповідачкою ОСОБА_2 по її зобовязанням, що виникли з договору позики від 16.04.14 року в розмірі 20% від суми грошових коштів, отриманих позичальником у день укладення договору позики від 16.04.14 року, а саме на суму 24600 грн. за несвоєчасне повернення позики (а.с.11-12).

16.04.2014 року між ОСОБА_4 тта ОСОБА_2 укладено іпотечний договір за яким ОСОБА_4 прийняв в іпотеку нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0874 га по вул.. ОСОБА_3 на території Бабушкінського району м. Дніпропетровська, вартість якого за погодженням сторін 247600 грн., для забезпечення своєчасного та належного виконання Іпотекодавцем своїх зобовязань які випливають з договору позики, укладеного 16.04.14 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.а.с.90-93). Про що нотаріусом ОСОБА_6 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з даного реєстру про реєстрацію обтяжень (а.с.94-95) та витягом про реєстрацію іпотеки (а.с.96-97).

20.11.14 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про передання ОСОБА_2 повідомлення про повернення грошових коштів у сумі яка є еквівалентом 10000 доларів США та відсотків у розмірі 5 % за місяць за договором позики, після чого приватний нотаріус ОСОБА_6 відправила вказану заяву ОСОБА_2 (а.с.15), однак як видно з наданих в судовому засіданні поштових повідомлено вказане відправлення не вручено.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.0615 року звернуто стягнення на користь ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0874 га по вул.. ОСОБА_3 на території Бабушкінського району м. Дніпропетровська, вартість 247600 грн в рахунок сплати боргу за договором позики від 16.04.14 року та визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначене нерухоме майно (а.с.98-99).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.12.15 року вказане рішення Бабушкінського суду м. Дніпропетровська скасовано відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності, припинення права власності (а.с.100-103).

09.12.15 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_4 направлено вимогу про зявлення до приватного нотаріуса ОСОБА_6 о 09-00 годині 14.12.15 року для прийняття виконання зобовязання за договором позики (а.с.104-107).

14.12.15 року ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_2 був о 09-0 годині в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_6 (а.с.108).

14.12.15 року ОСОБА_4 був о 09-15 годині в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_6 (а.с.13).

17.12.15 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_4 направлено вимогу про зявлення до приватного нотаріуса ОСОБА_6 о 11-00 годині 21.12.15 року для прийняття виконання зобовязання за договором позики (а.с.111-115) .

21.12..15 року ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_2 був о 11-00 годині в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_6 (а.с.116).

21.12.15 року ОСОБА_4 до приміщення приватного нотаріуса ОСОБА_6 не зявився.

29.01.16 року ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про передання ОСОБА_4. повідомлення про зявлення до приватного нотаріуса ОСОБА_8 для прийняття виконання зобовязання за договором позики (а.с.125), яка була відправлена29.01.16 року нотаріусом ОСОБА_8 на адресу ОСОБА_4 (а.с.126), та отримана ОСОБА_10 01.02.2016 року (а.с.127).

09.02.16 року ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про прийняття на депозитний рахунок приватного нотаріуса грошових коштів у розмірі 160940 грн. для передачі ОСОБА_4 згідно зі ст.. 537 ЦК України у звязку з ухиленням кредитора від прийняття виконаних зобовязань (а.с.118).

Квитанцією № 308ТО1с№79 від 09.02.16 року підтверджено, що нотаріусом зайченко прийнято від ОСОБА_2 на депозитний рахунок 160940 грн., призначення платежу погашення заборгованості у повному обсязі перед ОСОБА_4 згідно договору позики від 16.04.14 року (а.с.119-120).

Листом від 09.02.16 року приватний нотаріус ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_4 про надходження грошових коштів від ОСОБА_2 на депозитний рахунок 160940 грн., для погашення заборгованості у повному обсязі перед ОСОБА_4 згідно договору позики від 16.04.14 року, просила повідомити банківські реквізити на які слід перерахувати цю суму. (а.с.121).

Вказані дії нотаріуса були оскаржені ОСОБА_4 до адміністративного суду і постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.16 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.122-124).

Листом № 44/01-16 від 16.02.16 року приватний нотаріус ОСОБА_6 відмовила ОСОБА_12, який діяв в інтересах ОСОБА_2 в знятті заборони відчуження заставленого майна у звязку наявністю спору з ОСОБА_4 (а.с.172).

У судовому засіданні допитувався свідок ОСОБА_12, який пояснив, що є сином ОСОБА_2, у матері є земельна ділянка на якій ведеться будівництво, з метою завершення будівництва, його мати взяла в борг у ОСОБА_4 с.О. 123800 грн, у домовлений строк мала намір повернути позичені гроші, він сам за дорученням матері неодноразово спілкувався з ОСОБА_4, однак останній отримувати борг відмовлявся, вимагав повернення 25 000 доларів США, тобто ухилявся від прийняття боргу та процентів у визначений строк. Лише після звернення до адвоката їм розяснено про можливість внесення грошових коштів на депозит, що ними і було здійснено.

При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Оскільки позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 уклали 16.04.14 року договір позики, відповідач ОСОБА_2 зобовязалась 15.10.14 року повернути отриману суму позики та проценти у розмірі 5% за кожен місяць користування позиченими грошима, то протягом цього строку ОСОБА_2 зобовязана була виконати взяте на себе зобовязання.

Однак у встановлений строк 15.10.2014 року ОСОБА_2 суму боргу та проценти за позикою особисто ОСОБА_4 не повернула, а отже у встановлений строк свого зобовязання за договором позики не виконала.

Твердження представника відповідача про те що ОСОБА_4 ухилявся від прийняття виконання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки про цю обставину повідомив тільки свідок ОСОБА_12, який є сином відповідачки, а отже заінтересований у результаті розгляду справи.

Також суд звертає увагу на те, що у звязку зі стверджуваним ухиленням ОСОБА_4 від прийняття зобовязання, відповідач ОСОБА_2 15.10.14 року належних до сплати грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса не внесла.

Згідно ст.. 612 ЦК України, боржник вважається таким що прострочив якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Тому, суд вважає, що з 16.10.14 року відповідач ОСОБА_2 є такою, що прострочила виконання зобовязання, а тому наступають правові наслідки невиконання зобовязання.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, як вище зазначалось, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Верховний Суд України у постанові від 02.09.15 року по справі № 6-369цс15 визначив, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Тому, у звязку з не своєчасним поверненням позики відповідач ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_4 суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому суд вважає, що індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають нарахуванню на суму отриманої позики 123800 грн, а не на суму 160940 грн., як вважає позивач та як він складає розрахунок у позовній заяві.

Суд не погоджується з позицією відповідача ОСОБА_2 про те, що внісши 09.02.2016 року на депозитний рахунок нотаріуса грошові кошти в сумі 160940 грн. вона виконала свої зобовязання за договором позики від 14.04.2014 року у повному обсязі, оскільки грошові кошти в цій сумі вона повинна була сплатити (у тому числі і шляхом внесення на депозит нотаріуса) 15.10.2014 року, тобто більше року назад. І те що ОСОБА_4 не погоджувався, з тим, що станом на 09.02.2016 року (більш ніж через рік від дня виконання визначеного договором) сума зобовязання не змінилася, не свідчить що він ухилявся від прийняття зобовязання, а свідчить про незгоду з розміром заборгованості на той час.

Суд вважає, що станом на 09.02.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 становила 412970 грн.., виходячи з наступного розрахунку:

- 123800,00 грн. сума позичених коштів,

- 94557,00 грн. - проценти за позикою у розмірі 5 % щомісячно за період з 16.10.14 року по 08.02.2016 року виходячи з розрахунку:

Сума заборгованості*0,05*15 місяців + Сума заборгованості*0,05:29днів (у лютому)*8 днів = 123800*0,05*15+123800*0,05*15:29*8=92850+1708=94557

- 190899 грн. - витрати від інфляції за період з 16.10.14 року по 08.02.2016 року виходячи з розрахунку:

сума заборгованості*сукупний індекс інфляції за період з 16.10.14 року по 08.02.2016 року.

СІІ=(102,4:100)х(101,9:100)х(103,0:100)х(143,3*:100)х(100,1:900) = 1,542

123800*1,542=190899

- 3714 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період з 16.10.14 року по 08.02.2016 року виходячи з розрахунку:

сума заборгованості*0,03=3714 грн.

Відповідно до статей 526 , 530 , 610 , частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином внесеної 09.02.2016 року суми 160940 грн. недостатньо для відшкодування процентів, інфляційних втрат, а тому після внесення цієї суми, які погашаються першочергово, сума боргу не зменшилась.

Враховуючи, що суму 160940 грн., внесену на депозит нотаріуса, ОСОБА_2 визначила для погашення заборгованості у повному обсязі перед ОСОБА_4 згідно договору позики від 16.04.14 року(як сума боргу та відсотків за 6 місяців), суд не може зарахувати цю суму в рахунок часткового погашення процентів, інфляційних витрат. Вказану суму ОСОБА_2 нотаріус може повернути за її вимогою та згодою ОСОБА_4, виходячи з вимог п. 10.1. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - повернення грошових сум і цінних паперів особі, що внесла їх у депозит, допускається лише за згодою депонента. Вимога про повернення грошових сум і цінних паперів і згода на їх повернення повинні бути оформлені письмово.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 у встановлений договором строк 15.10.14 року зобовязання щодо повернення 160940 грн. не виконала (у тому числі і не внесла суму боргу та проценти на депозит нотаріуса), станом на 09.02.2016 року мала заборгованість 412970 грн., 09.02.2016 року внесла на депозитний рахунок 160940 грн. у якості виконання зобовязання щодо суми боргу та процентів за період з 14.04.14 року по 15.10.14 року, тобто суму, якої недостатньо для виконання грошового зобовязання у повному обсязі, суд вважає, що, вона 09.02.16 року не виконала зобовязання належним чином, а тому зобовязання за договором та правовідносини між сторонами не припинились.

На підставі статей 526 , 530 , 599, 610 , частини першої статті 612 ЦК України суд вважає необхідним у задоволенні зустрічного позову про визнання зобовязання припиненим, визнання правовідносин припиненими - відмовити, а оскільки основне зобовязання не припинено, не припиняється і іпотека відповідно до ЗУ «Про іпотеку» та ст.. 593 ЦК України.

Вимоги ж позивача за первісним позовом ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованості за період з 16.10.2014 року по січень 2017 року підлягають частковому задоволенню.

З зазначених вище підстав суд вважає, що у звязку з не своєчасним поверненням позики відповідач ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_4 суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Станом на 16.01.2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 за договором позики від 16.04.2014 року становить 543605,00 грн., виходячи з наступного розрахунку:

- 123800,00 грн. сума позичених коштів,

- 198080 грн. - проценти за позикою у розмірі 5 % щомісячно за період з 16.04.14 року по 16.01.2017 року виходячи з розрахунку:

сума заборгованості- 123800,00 грн. *0,05*32 місяців = 198080 грн.

- 214297 грн. - витрати від інфляції за період з 16.10.14 року по 16.01.2017 року виходячи з розрахунку:

сума заборгованості*сукупний індекс інфляції за період з 16.10.14 року по 16.01.2017 року.

СІІ=(102,4:100)х(101,9:100)х(103,0:100)х(143,3:100)х(112,4:100) = 1,731

123800*1,731=214297 грн.

- 7428 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 16.10.14 року по 16.01.2017 року виходячи з розрахунку:

сума заборгованості*0,03*2 роки = 123800,00 *0,03*2 = 7428 грн.

- 123800,00 грн+198080 грн. +214297 грн +7428 грн.= 543605,00 грн.

Суд не може застосувати наслідки спливу строку позовної давності, про що заявлено представником відповідача, оскільки згідно ст.. 258 ЦК України спеціальна позовна давність строком 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені), які є заходами забезпечення зобовязання, однак при укладенні договору позики 16.04.14 року сторони не домовились про застосування таких заходів забезпечення виконання зобовязання. Зобовязання між сторонами забезпечено лише договором поруки, який ніхто не оскаржив, та який на даний час не припинив свою дію.

Згідно ст.. 533 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за порушення зобовязання боржником.

Згідно ст.. 554 ЦК України , у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 16.04.14 року укладено договір позики, у той же день між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки, у звязку з не поверненням позики у встановлений строк, утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 станом на 16.01.17 року у розмірі 543605,00 грн. (складається з суми позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; процентів за позикою; три проценти річних від простроченої суми), внаслідок чого з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути визначену договором поруки суму 24600 грн., а решту 519005,00 грн. слід стягнути з відповідача ОСОБА_2.

З відповідачів на користь позивача слід стягнути суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог 5190,00 грн., при чому з відповідача ОСОБА_5 246,00 грн., з відповідача ОСОБА_2 4944 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 10,11,60,209,211,213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 16.04.2017 року станом на 16.01.17 року у розмірі 543605,00 грн., яка складається з суми позики 123 800,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 214 297 грн.; процентів за позикою 198080 грн.; три проценти річних від простроченої суми 7428 грн..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24600 грн. в рахунок заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 16.04.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору - 246,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору - 5190 грн..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання правовідносин та зобовязань за договором позики припиненими, визнання іпотеки припиненою відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд, протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_13