РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 03 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 642-100/ФКВ-08, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 16 097,00 доларів США під 10,99% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 03 квітня 2008 року по 02 квітня 2015 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки № 642-100/Zфпор-08 від 03 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Справа № 754/4887/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2227/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Ураховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року.

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 29 березня 2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 35 716,24 грн., з яких: тіло кредиту - 21 713,71 грн., відсотки - 3 188,04 грн., пеня - 10 207,45 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 607,04 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за договором позивач просив стягнути з відповідачів вказані кошти в солідарному порядку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року у розмірі 35 716, 24 грн. та судовий збір.

24 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказувала на незаконність рішення суду в частині одночасного стягнення з відповідачів пені у сумі 10 207,45 грн. та штрафу у сумі 607,04 грн., оскільки вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, а отже їх одночасне застосування свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України.

Вказувала, що прострочення заборгованості відбулося не з вини відповідачів, оскільки після віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, банк, на звернення відповідачів, надав відповідь, що тимчасово платежі не приймаються, а в подальшому не повідомив щодо можливості сплати кредиту та не зазначив реквізити, в результаті чого відповідачі були позбавлені можливості сплатити кредит.

Зазначала, що відповідно до п. 7.7 кредитного договору всі зміни та доповнення вносяться до договору у письмовій формі або шляхом надсилання банком повідомлення чого не було вчинено при зміні реквізитів. Вказувала на безпідставність нарахування банком пені на тіло кредиту.

Просила скасувати заочне рішення суду на ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів тіло кредиту - 21 713,71 грн., відсотки - 3 188,04 грн., та штраф - 607,04 грн., а всього 25 508,79 грн.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 642-100/ФКВ-08, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту - 16 097 доларів США 00 центів; строк кредитування - 84 місяців; дата повернення кредиту - 02 квітня 2015 року; мета кредитування - придбання автомобіля; процентна ставка за користування кредитом: 10,99% річних, за умови виконання позичальником п. 4.2.10 цього договору; 13,50 % річних у разі невиконання позичальником вимог п. 4.2.10. цього договору; комісія за надання кредиту - 1,00 % від суми кредиту (а.с.8-14).

Відповідно до п.п. 4.2.1. п. 4.2. кредитного договору, позичальник зобов'язується: здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки.

Згідно п.п. 2.4., 2.7. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 191 доларів США 00 центів по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку (філії) (п. 2.7. кредитного договору).

У випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій та інших платежів, передбачених цим договором банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості (п. 5.2 кредитного договору).

У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, передбачених цим договором (крім тих, що зазначені в п. 5.2 цього договору ), банк має право вимагати від позичальника, а позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен випадок такого порушення. (п. 5.3 кредитного договору).

Належне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось договором поруки від 03 квітня 2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 № 642-100/Zфпор-08, за яким поручитель ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року.

Згідно п. 3 договору поруки боржник і поручитель несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Згідно витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року та договору поруки № 642-100/Zфпор-08 від 03 квітня 2008 року (а.с. 33).

Суд першої інстанції, встановивши порушення позичальником умов кредитного договору в частині сплати кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачів кредитної заборгованості, відсотків, пені, 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту порушено, у зв'язку з чим з відповідачів підлягає стягненню заборгованість у солідарному порядку.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок (у тому числі) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань.

Суд першої інстанції, вірно встановив факт неналежного виконання позичальником умов кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо подвійної відповідальності боржників колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Умовами договору, зокрема п. 5.2 кредитного договору, передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій та інших платежів, передбачених цим договором банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості.

Разом з цим, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як роз'яснено в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо одночасного стягнення пені та суми 3% річних відповідають нормам матеріального права.

Доводи ОСОБА_1, що відповідачі були позбавлені можливості сплатити кредит, оскільки банк не повідомив боржників про можливості сплати кредиту та не зазначив реквізити на які можна було зарахувати грошові кошти є голослівними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, посилання ОСОБА_1, що саме через віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та тимчасовим не прийняттям банком платежів виникла заборгованість відповідачів суперечить матеріалам справи, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості боржник перестала сплачувати щомісячні платежі за договором з грудня 2014 року, а Правління Національного банку України прийняло постанову № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних" 02 березня 2015 року та відповідно процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» розпочалась в жовтні 2015 року.

Жодного доказу того, що відбулась зміна реквізитів для сплати кредиту відповідачемне надано. Відповідні відомості відсутні і у матералах справи. Крім цього, як вказано вище, погашення кредиту повинно відбуватись щомісяця і це є обовязок позичальника. Однак останняпротягом не здійснювались чергові платежі з 01.12.2014. Тобто, позичальником не здійснювались жодні дії для виконання її обовязку по своєчасному погашенню кредиту та не надано жодного доказу про намагання виконати цей обовязок.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору поруки від 03 квітня 2008 року ОСОБА_2 зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Як вбачається з матеріалів справи, термін повернення кредитних коштів - 02.04.2015 року, а договір поруки діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

За вказаних обставин, банк мав право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки.

Оскільки позивач звернувся до поручителя більш ніж через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а відтак порука є припиненою та у позові до поручителя слід відмовити з підстав припинення поруки.

Суд першої інстанції наведених норм матеріального права не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителя.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог банку відносно ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року у розмірі 35 716,24 (тридцять п`ять тисяч сімсот шістнадцять гривень двадцять чотири копійки ) грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21 713,71 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 3 188,04 грн., пеня у розмірі 10 207,45 грн. та суму 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 607,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1 378 (тисячу триста сімдесят вісім) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: