Провадження № 2/369/1118/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Завойській В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМПРИВАТ», ОСОБА_4 Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Забірська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ТОВ «МЕРІ-ІНВЕСТ», про визнання незаконною і скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «ЗЕМПРИВАТ», ОСОБА_4 Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Забірська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ТОВ «МЕРІ-ІНВЕСТ», про визнання незаконною і скасування державної реєстрації земельної ділянки, посилаючись на те, що він є суміжним землевласником і сусідом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

18 серпня 2015 року ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі прийнято рішення № РВ-015, згідно якого йому, ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,2500 га, у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою з кадастровим номером :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зі співпаданням площі на 9,4663%, а також аналогічне рішення прийнято ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі № РВ-015 від 18 серпня 2015 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,0170 га, у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою з кадастровим номером :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зі співпаданням площі на 13,4293%.

У звязку з відмовою про внесення відомостей про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру ОСОБА_1 зазначив, що він позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію прав на належну йому земельну ділянку, що тягне за собою неможливість повною мірою реалізовувати його права як власника земельної ділянки.

Порушення його прав відбулось унаслідок державної реєстрації у Державному земельному кадастрі суміжної земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі технічної документації, розробленої ТОВ «Земприват», яка містить недостовірні відомості про земельну ділянку та виготовлена з порушенням положень законодавства України, яким визначаються вимоги до такого виду технічної документації.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати незаконними і скасувати внесені відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про присвоєння кадастрового номера :02:001:5046 земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3, в Поземельну книгу, відкриту на земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3; та визнати незаконною і скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Лісова, 63, у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні від 07 липня 2016 року при наданні пояснень по справі позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

У судовому засіданні представник третьої особи Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області позов підтримав та просив його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в наданих суду письмових запереченнях представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розгляд справи провести за відсутності представника відповідача.

У судове засідання представник відповідача ТОВ «ЗЕМПРИВАТ» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Мері-Інвест» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надані письмові пояснення по справі, в яких представник ТОВ «Мері-Інвест» просив проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи, щодо заявлених вимог покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №096068 від 28.05.2001 року, який зареєстровано за № 202, є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 61, площею 0,2670 га, з яких 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,0170 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.11, том 1).

19 листопада 2001 року ОСОБА_5 видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV- КВ № 061279, згідно з яким на підставі рішення виконкому Забірської сільської ради від 18.12.1997 року № 40/4 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2023 га, яка розташована на території села Забіря, вул. Лісова, 63, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 243 (а.с. 51-52, том 1).

12 березня 2008 року ОСОБА_5 помер.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 26.06.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8-1086, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності ? частина земельної ділянки площею 0,2023 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63 (а.с.54, том 1).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 26.06.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8-1088, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності ? частинна земельної ділянки, площею 0,2023 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63 (а.с.54, том 1).

З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру та державної реєстрації права власності на земельну ділянку позивач ОСОБА_1 у 2014 році звернувся до ТОВ «Мері-Інвест» для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після виготовлення технічної документації 18 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі із заявами про внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру (реєстраційні № ЗВ-015 та ЗВ-015), додавши зазначену технічну документацію (а.с.128-162, 12-13, том 1).

18 серпня 2015 року ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі прийнято рішення № РВ-015, яким позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,2500 га у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зі співпаданням площі на 9,4663%, а також аналогічне рішення прийнято ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі № РВ-015 від 18.08.2015 року про відмову позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0170 га у звязку з знаходженням в її межах іншої земельної ділянки або її частини, тобто перетин з ділянкою :02:001:5046, яка належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зі співпаданням площі на 13,4293% (а.с.12-13, том 1).

17 березня 2015 року Державним кадастровим реєстратором ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області ОСОБА_7 відкрито Поземельну книгу стосовно земельної ділянки, що належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з присвоєнням кадастрового номеру :02:001:5046 та проведенням державної реєстрації (а.с. 79-83, том 1).

ТОВ «Земприват» підтвердило виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63, яка належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснила суду, що її довірителі надавали вказану технічну документацію до ОСОБА_4 Держземагенства у Києво-Святошинському районі разом із заявою про внесення відомостей про зазначену земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розроблена ТОВ «Земприват» стосовно земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с. Забіря, вул. Лісова, 63, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не була надана на запит суду, ні ТОВ «Земприват», ні відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області.

Разом з тим слід зазначити, що ні ТОВ «Земприват», ні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечували той факт, що при розробленні цієї технічної документації закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не здійснювалось.

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 2-10/02 від 10.02.2017 року, згідно висновку експерта ОСОБА_8 встановлено повну невідповідність координат поворотних точок меж земельної ділянки, які зазначені в Поземельній книзі від 17 березня 2015 року, яка відкривалась Державним кадастровим реєстратором ОСОБА_7 стосовно ділянки за кадастровим номером :02:001:5046, за адресою розташування вул. Лісова, 63 в с. Забіря Києво-Святошинського району Київської області її фактичним межам в натурі (на місцевості).

З викладеного вбачається, що під час присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, що належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було порушено порядок, яким передбачено ведення державного земельного кадастру, у звязку з чим присвоєння кадастрового номеру, внесення відомостей в поземельну книгу та державна реєстрація зазначеної земельної ділянки підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно положень ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. У частині першій цієї статті визначено, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У частинах третій та четвертій цієї статті визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі та земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

При цьому, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частинами девятою та десятою статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, зі змісту вказаних положень чинного законодавства України слідує, що земельна ділянка набуває статусу обєкта цивільних прав не лише з моменту її формування, а й державної реєстрації права власності на неї, що можливе лише після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтею 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про обєкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам обєктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.

Відповідно до вимог ст. 185 Земельного кодексу України землеустрій здійснюється субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів, зокрема, громадян.

Відповідно до вимог ч. 14 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вимоги до технічної документації про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та порядок проведення робіт визначені Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376.

Відповідно до п.1.2. вищевказаної Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

У п.2.3. Інструкції визначено комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який включає, з поміж іншого, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до п.3.12. Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника земельної ділянки, власників суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та у п.3.8. Інструкції передбачено випадки, за наявності яких межові знаки не встановлюються на бажання власника, зокрема, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами.

Відповідно до п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються обєктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

У п.24 вказаного Порядку, вказано, що до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема, такі відомості: кадастровий номер, міри ліній по периметру, координати поворотних точок меж.

Оскільки судом встановлено повну невідповідність координат поворотних точок меж земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :02:001:5046, яка розташована за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забіря, Києво-Святошинського району, Київської області, її фактичним межам в натурі (на місцевості), до спірних правовідносин не застосовуються положення законодавства, якими дозволено не встановлювати межові знаки при виготовленні технічної документації зазначеного виду. Також судом встановлено необєктивність відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, її площу, що знаходиться за адресою вул. Лісова, 63 у с. Забіря Києво-Святошинського району Київської області та належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і внесені до Державного земельного кадастру 17.03.2015 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, яка здійснена на підставі технічної документації про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що містить недостовірну інформацію про координати поворотних точок її меж, без дотримання вимог про закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно вимог ст. 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства. До змісту добросусідства, який визначений у ст.103 Земельного кодексу України, зокрема віднесено обовязок власників співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались до ПП «Перше земельне бюро» з заявою про виконання кадастрової зйомки земельної ділянки, що знаходиться у їх володінні та розташована по вул. Лісова, 63 в с. Забіря та при її геодезичних обмірах було виявлено неспівпадіння фактичних меж в натурі (на місцевості) з суміжним землекористувачем ОСОБА_9, в той час як фактична межа в натурі (на місцевості) з суміжним землекористувачем ОСОБА_1 вул. Лісова, 61 не порушена. Тому суд дійшов висновку про порушення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правил добросусідства стосовно позивача ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначено у ст. 16 Цивільного кодексу України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст.152 Земельного кодексу України, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи, зокрема витрати, повязані з проведенням судових експертиз. Тому, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 понесених ним та документально підтверджених судових витрат з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 79, 79-1, 91, 103, 107, 152, 155, 185, 186 Земельного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 377 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 25, 26, 55 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 9, 16, 21, 22, 24, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.п. 12, 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, п.п. 1.2, 2.1, 2.3, 2.4, 2.8, 3.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, ст.ст. 1, 3, 4-11, 15, 18, 57-60, 77, 208-210, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними і скасувати внесені відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про присвоєння кадастрового номера :02:001:5046 земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3, в Поземельну книгу, відкриту на земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Лісова, 63 у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3; та визнати незаконною і скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Лісова, 63, у с. Забір»я, Києво-Святошинського району, Київської області та належить на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 974 грн. 40 коп. та 8050 грн. витрат за надані експертні послуги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 974 грн. 40 коп. та 8050 грн. витрат за надані експертні послуги.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.