Справа № 761/2009/17
Провадження № 4-с/761/172/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБі" Славкіної Марини Анатоліївни, заінтересована особа: ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тендітної Н.О., -

в с т а н о в и в:

У січня 2017 року ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБі" Славкіної М.А. (надалі по тексту Банк або ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, в якій просила суд визнати протиправними дії державного виконавця Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тендітної Н.О. щодо винесення постанови від 26.05.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню №49550479, а також її не надсилання не пізніше наступного дня з дня її винесення стягувачу, скасувати зазначену постанову та відновити вказане виконавче провадження.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що по теперішній час судовий наказ №2-н-2023/10 виданий 25.05.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь банку суми заборгованості за кредитним договором №400014294 від 27.07.2007 року не виконано, а державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з порушенням вимог законодавства у відсутність проведення усього комплексу виконавчих дій по встановленню місцезнаходження боржника, а тому скаржник вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник скаржника не з»явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та необхідності задоволення його вимог з викладених у заяві підстав, та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Суб'єкт оскарження державний виконавець Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тендітна Н.О. та боржник в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку, до суду заперечень проти скарги не надали.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 25.05.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесно судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за Кредитним договором №400014294 від 27.07.2007 року у розмірі 27 342,61 грн., а також судовий збір у розмірі - 136,71 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі - 30,00 грн., а всього в сумі - 27 509,32 грн.

Судом встановлено, що скаржник звертався до Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області із відповідною заявою, на підставі якої було відкрито виконавче провадження, але в подальшому 25.05.2016 року державним виконавцем Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тендітною Н.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконав-чому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи Національної поліції, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.47 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи

Аналіз зазначених норм не заперечує можливість повернення виконавчих документів стягувачу, проте, лише за умови здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець здійснив всі можливі дії щодо з'ясування місцезнаходження боржника.

Зокрема, заслуговують на увагу наведені представником скаржника обставини не виконання відділом ДВС щодо встановлення місця реєстрації та проживання боржника, направлення в порядку ст.11,12 ЗУ «Про виконавче провадження» подання про розшук боржника, організацію розшуку його доходів шляхом направлення запитів до органів податкової служби, БТІ, агентства земельних ресурсів.

Відсутні докази оголошення в розшук боржника через органи внутрішніх справ або його виклик та повідомлення про необхідність надання майна для його реалізації в рахунок погашення боргу.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі-документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 4 ст. 47 цього Закону передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що постанову про повернення виконавчого документу було винесено 26.05.2016 року, проте направлена вона державним виконавцем стягувачу 22.12.2016, що підтверджується поштовим штампом на конверті.(а.с. 7)

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що згадані вимоги Закону під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем було проігноровано.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Оскільки судовий наказ від 25.05.2010 року за №2н-2023/10, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, набрав законної сили 06.07.2010 року, то він відповідно до зазначеної норми Конституції, підлягає обов»язковому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Державний виконавець в судове засідання не з»явився, копію виконавчого провадження до суду не надав, доказів законності та проведення виконавчих дій у повному обсязі суду не довів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем допущена протиправна дія у вигляді повернення виконавчого документа стягувачу, а відтак скарга в цій частині підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що скарга є обґрунтованою, оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ним вжиті не всі дієві заходи щодо виконання судового рішення, а тому скаргу в цій частині необхідно задовольнити, визнавши винесену державним виконавцем постанову про повернення виконавчого документу стягувачу незаконною та її скасувати, усунувши порушення прав скаржника.

Між тим, що стосується вимог про відновлення виконавчого провадження, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, в розумінні норм статті 3 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права скаржника в даному випадку не порушені, а наявність даної ухвали суду є похідним від основної вимоги і є підставою для відновлення виконавчого провадження.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тендітної Н.О. щодо винесення постанови від 26.05.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню №49550479, а також щодо повідомлення про це стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» понад строк зазначений Законом України «Про виконавче провадження», - неправомірними.

Скасувати постанову від 26.05.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві за виконавчим провадженням №49550479, винесену державним виконавцем Суворовського районного відділу ДВС м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тендітною Н.О.

Іншу частину скарги залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: