Провадження номер 2/741/198/17
Єдиний унікальний номер 741/194/17
РІШЕННЯ

іменем України

24 лютого 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Носівської обєднаної територіальної громади про визнання права на спадкову земельну частку (пай),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду позовну заяву до Носівської обєднаної територіальної громади про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини та визнання права на спадкову земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивача подав до суду заяву, у якій відмовився від позовних вимог у частині встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини. Свої позовні вимоги про визнання права на земельну (частку) пай позивач обґрунтовувала тим, що 09 червня 1998 року померла її баба ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Леніна, 27 у с. Козари Носівського району та право на земельну частку (пай) члена колишнього КСП «Червоний Партизан» на території Козарівської сільської ради. Батько позивача, син померлої ОСОБА_3 ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї матері. 10 жовтня 2002 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, але не оформив своїх спадкових прав на спадкову земельну частку (пай). 06 липня 2008 року батько позивача помер. За життя він склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачеві. Позивач та її батько фактично проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, але місце їх проживання було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_2, 14 км АДРЕСА_1. Позивач не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) у нотаріальній конторі у звязку з тим, що відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай). Саме тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай).

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай), просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Міський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника Носівської міської ради.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 5,45 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували у колективній власності КСП «Червоний Партизан» на території Козарівської сільської ради, що підтверджується копією сертифіката серія ЧН №0293656, зареєстрованого 27 березня 2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №574 (а. с. 12), та довідкою відділу Держгеокадастру у Носівському районі №29-28-99.4-372/2-17 від 08.02.2017 (а. с. 13).

09 червня 1998 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що син ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті матері, 10 жовтня 2002 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок у с. Козари Носівського району, вул. Леніна, 27, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Носівської ДНК ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1685 (а. с. 8).

Отже, ОСОБА_4 у силу ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР також належало право на земельну частку (пай) після смерті матері.

06 липня 2008 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту (а. с. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були зареєстровані за однією адресою: м. Київ, ст. Святошин, 14 км №2 кв. 5, а фактично проживали разом у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 та в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у звязку з тим, що відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧН №0293656, та у звязку з тим, що ОСОБА_4, який прийняв спадщину після смерті матері, не оформив своїх спадкових справ, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №124/02-31 від 24.02.2017 р. (а. с. 19).

У судовому засіданні встановлено, що вищевказаний сертифікат загублено, що підтверджується копією повідомлення, опублікованого в районній газеті «Носівські вісті» (а. с. 18).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає, що документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, ч. 2 ст. 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, як спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 06 липня 2008 року, право на земельну частку (пай) вартістю 149574 грн. 89 коп. розміром 5,49 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Червоний Партизан» на території Козарівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0293656, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №574 від 27 березня 2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий