Справа № 646/8781/16-ц
№ провадження 2/646/303/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Чудновської І.І.,

за участю секретаря - Жура О.В.,

представника позивача-Зарицької К.Ю.,

представника 2-го відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. В обгрунтування вимог позивач посилається на незаконність укладання договору купівлі продажу прав вимоги, а саме порушення вимог законодавства про захист персональних даних, не повідомлення банком ОСОБА_2 про намір продати право вимоги за кредитом, не повідомлення ОСОБА_2 про заміну кредитора у зобов'занні, та укладання правочину, що є удаваним з посиланням на відсутність передачі грошей за договором купівлі-продажу права вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених у ньому підстав.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» заперечував проти задоволення позову, посилався на безпідставність та необґрунтованість вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» заперечував проти задоволення позову, посилався на безпідставність та необґрунтованість вимог, просив відмовити в задоволенні позову

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» 11 червня 2008 року укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 84500,00 щвейцарскіх франків та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених договором. Дата видачі 11.06.2008 року, дата повернення 11.06.2018 року. Процентна ставка за користування кредитними коштами 9,490%, цільове призначення кредиту для особистих потреб, а саме на придбання приватного будинку, розташованого за адресою м. Харків, вул. Новоприміська, 15.

Факт укладання вищезазначеного договіру підтверджено представником позивача у судовому засіданні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 1.08.2014 року по справі № 639/6245/14, у виконавчому провадженні № 36163129, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова згідно рішення суду від 21.03.2011 року, замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк», як вибулої сторони, на правонаступника ПАТ «Дельта Банк".

Ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 1.08.2014 року по справі № 639/6245/14 набрала законної сили.

8 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за зобов'язанням, яке виникло на підставі договору про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту № 0 від 11.06.2008 року.

На виконання п.4.2. вищезазначеного договору, відповідно до акту прийому-передачі документації від 12.03.2012, ПАТ «УкрСиббанк» передав, а покупець ПАТ «Дельта Банк» прийняв документи щодо стягнення з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 11.06.2008 року, в розмірі 828 346 грн. 51 коп.

Факт укладання вищезазначеного договіру відповідачами підтверджено у судовому засіданні.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні встановлено ст. ст. 512-523 ЦК України. Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно п.п.7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

ОСОБА_2 не є стороною у договорі, укладеному 8 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Статтею 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Посилання позивача на недійсність договору факторингу у зв'язку з неотриманням згоди на обробку його персональних даних відповідно до п. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» є необгрунтованим, суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 21 зазначеного Закону про передачу персональних даних, володілець персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб'єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом. Норми ст. ст. 1077-1086 ЦК України не передбачають отримання первісним кредитором письмової згоди боржника на обробку його персональних даних новим кредитором при укладенні договору факторингу.

Обовязок надання клієнтом - позичальником (боржником) банку інформації та документів, що містять персональні дані, визначено Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в країні», Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, держаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», при цьому банк має мєту вдати клієнту банківську/фінансову послугу, відповідно клієнт здійснює всі необхідні дії для отримання такої послуги, отже банк не має на меті своєї діяльності збір та обробку персональних даних клієнта у розумінні положень Закону України «Про захист персональних даних».

Враховуючи викладене - обробка персональних даних Позивача є не правом, а обов'язком першого відповідача. Таким чином, передача персональних даних Позивача до АТ «Дельта Банк» не є поширенням персональних даних у розумінні ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до ст.512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміни кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною ст.517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Суд зазначає, що дійсно у відповідності до ст.517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, а згідно з ч.2 ст.516 ЦК, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків і у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Однак закон не пов'язує вказані обставини із можливістю визнати недійсним сам правочин щодо заміни кредитора. Закон лише захищає боржника від можливого подвійного виконання в одному й тому ж зобов'язанні.

Як свідчать матеріали справи боржник був повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, про що свідчить повідомлення про передачу від 18.01.2012, направлене на адресу боржника. Крім того, боржник ОСОБА_2 30.03.2012 року зверталась до АТ «Дельта Банк» з заявою про здійснення конвертації решти кредиту за курсом 7,57 гривень. 14.12.2012 року ОСОБА_2 зверталась до АТ «Дельта Банк» з заявою, в якій просила надсилати кореспонденцію за договором № 0 на адресу м. Харків, вул. Новоприміська, б. 15, яка і зазначена у позовній заяві.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи без діяння відповідачів, порушення відповідачами чинного законодавства України при укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 була повідомленна про зміну кредитора у зобов'язанні, належним чином, вона не є стороною у договорі укладеного 8 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» та відсутні підстави порушення прав позивача згідно Закону України «Про захист персональних даних», тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки відповідачами не порушено право позивача, то суд не застосовував строк позовної давності до спірних правовідносин.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 512-523 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ,в особі представника - ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст складено 13.02.2017 року

Суддя І.І. Чудновська