АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2504/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Гаражно - будівельний кооператив «Голос» про визнання договору дарування гаражного боксу недійсним

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року позов ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Гаражно - будівельний кооператив «Голос» про визнання договору дарування гаражного боксу недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір дарування гаражного боксу від 12.04.2010 року, посвідчений державним нотаріусом дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.Ю. зареєстрованого в реєстрі за № 4-658, загальною площею 53,30 метра квадратних, що знаходиться в Гаражно-будівельному кооперативі «Голос» , за адресою : АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Зазначає, що позивач не набув у встановленому законом порядку права користування вказаною земельною ділянкою, тому не мав права вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Апелянт про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 142,144) про причини неявки суд не повідомили, тому в силу ст. 305 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір не відповідає нормам діючого законодавства та порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Таким чином, дарувальник повинен бути власником дарунку та набути право власності на дарунок у спосіб, передбачений законом.

Судом встановлено, що 09 липня 2009року Київською міською Радою прийнято рішення № 957/2013про передачу ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктом інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом» (а.с. 10-11).

24.03.2010 року між КМР та ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» укладений договір оренди строком на 5 років земельну ділянку, за адресою : АДРЕСА_1 площею 1,5267 га з цільовим призначенням для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктом інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом.

05.05.2010 року ОСОБА_2 прийняла у дар від ОСОБА_4 гаражний бокс загальною площею 53,30кв. м.,по АДРЕСА_1, що знаходиться в Гаражно-будівельному кооперативі «Голос», договір посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кулиничем В.М.

З наданих суду документів встановлено, що право власності ОСОБА_4 на спірний гаражний бокс було зареєстровано Київським міським БТІ на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2009р. та додаткового рішення цього ж суду від 26 листопада 2009р.

Згідно з інформацією вказаною у довідках Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2011року та 25 квітня 2012 року рішення судом у цій справі не виносились. (а.с. 27, 28).

Отже, ОСОБА_4 не набував у встановленому законом порядку права власності на спірний гаражний бокс, тому відповідно до змісту ст. 717 ЦК України не може бути дарувальником і не мав правових підстав для розпорядження гаражним боксом відповідно до ст. 319 ЦК України, у тому числі і укладати договір дарування.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У Постанові Верховного Суду України від 6 березня 2013р. (справа 6-5цс13) висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі»та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації - до пред'явлення позову про повернення земельної ділянки чи після його пред'явлення.

Отже, позивач правомірно використовував земельну ділянку на підставі договору оренди та у встановлений законом спосіб використав своє право на захист у судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді