Справа № 463/5616/16-ц
Провадження № 2/463/670/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

у м. Львові

у відкритому судового засіданні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат в розмірі 8 280,82 грн., внаслідок невиконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок скоєння злочину.

Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року їй частково задоволено позов до ОСОБА_3 та стягнено з нього 85 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок скоєння злочину. Дане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.07.2014 року. Попри те, що рішення суду набрало законної сили 21.04.2014 року, відповідач свої зобов'язання виконав неналежним чином. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом - 37 820, 00 грн. інфляційного знецінення та 2337,53 грн. - 3% річних від суми відшкодування шкоди, визначеної рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за цим рішенням суду. Дані суми інфляційного знецінення та 3% річних судом було вирішено стягнути за період з 21.07.2014 року по 07.09.2015 року. На момент постановлення рішення суду від 04.12.2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем становила 60 000 грн., ця сума була перерахована ним на рахунок Залізничного ВДВС 26.08.2016 року. Індекс інфляції за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року становить 10,9%, а саме інфляційне знецінення коштів відшкодування моральної шкоди становить 6540,00 грн. 3% річних а період з 07.09.2015 року по 07.08.2016 року від суми боргу 60 000 грн. становить 1740,82 грн. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні вище наведеним. Просив позов задоволити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Відповідач пояснив, що ним виконано рішення суду про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Ствердили, що вимоги про нарахування та стягнення інфляційних витрат та 3% річних поширюються на договірні зобов'язання, в той час між сторонами виникли деліктні правовідносини, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, заслухавши думку позивача, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та стягнено з останнього 85 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок скоєння злочину (а.с.6-9).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.12.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом у сумі 40 157,53 грн., з яких - 37 820, 00 грн. інфляційного знецінення та 2337,53 грн. - 3% річних від суми відшкодування шкоди, визначеної рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.02.2014 року в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за цим рішенням суду (а.с.14-15).

В судовому засіданні встановлено, і це не заперечується сторонами у справі, що відповідачем ОСОБА_3 виконано рішення суду від 04.12.2015 року та сплачено позивачу 60 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідачем у добровільному порядку рішення суду не виконувалось з 07.09.2015 року по 07.08.2016 року, а боржник, який прострочив виконання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством України регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиконання рішення суду про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, визначені ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15.

З огляду на встановлені судом обставини, вимоги позивача не можна визнати обґрунтованими і тому у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити за безпідставністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.