Справа 688/103/17
№ 2/688/214/17
Рішення

іменем України

07 лютого 2017 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівки

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в поданій суду позовній заяві просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 22 січня 2016 року в сумі 6100 грн. 00 к. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 22 січня 2016 року в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на прохання відповідача позичив йому 6100 гривень, які останній зобовязався повернути до 23 березня 2016 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. Але до цього часу відповідач борг не повернув. Оскільки ОСОБА_2 умов договору не виконує, борг не повертає, він змушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча неодноразово був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви чи клопотання про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи суду не надав.

Вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено письмову форму договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргового документу - розписки у позивача підтверджує неналежне виконання відповідачем зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Як встановлено в суді, що підтвердив позивач, між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позикодавець ОСОБА_1 відповідно від розписки від 22 січня 2016 р. передав у власність позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 6100 грн. 00 к., а позичальник зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 23 березня 2016 року, про що відповідач ОСОБА_2 власноручно написав розписку.

Таким чином, факт отримання відповідачем у позивача в борг 6 100 грн. підтверджується розпискою від 22 січня 2016 року.

Враховуючи наявні письмові докази, суд вважає факт передачі грошей є безспірним, а договор позики укладеним.

Разом з тим, ОСОБА_2 умови договору не виконав, гроші не повернув.

Статею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому п. 1 ч. 2 ст. 1049 ЦК України встановлює, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

На підставі наведеного, дана сума позики підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1, так як останній має право вимагати згідно вказаного договору повернення обумовленої договором суми.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 526, 545, 625, 1046 - 1047 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України,

суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6100 ( шість тисяч сто) грн. боргу за договором позики від 22 січня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 к.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя: