АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-4773 Головуючий у1-й інстанції - Лісовська О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про стягнення суми.

Суд стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 грошові кошти за попереднім договором від 15 травня 2012 року у розмірі 20 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 травня 2015 року становить 442 400 грн., а також 3 654 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5: суми еквівалентної 76 300 доларів США, яка була сплачена позивачами в рахунок погашення боргу відповідачки перед ОСОБА_9; 65 100 грн. 07 коп., які були сплачені замість ОСОБА_8 в рахунок сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні, у якому ОСОБА_8 виступала у якості боржника; суми еквівалентної 10000 доларів США у якості повернення суми, отриманої за попереднім договором від 15 травня 2012 року, судом відмовлено.

Рішення суду оскаржується обома сторонами

Позивачі, які діють через свого представника ОСОБА_4, із посиланням на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі (а.с.216-224).

Відповідач, яка діє через свого представника ОСОБА_7, із посиланням на невідповідність обставинам справи висновків суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошових коштів (штрафу) у зв'язку з невиконанням попереднього договору, неправильну оцінку доказів у цій частині, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення цієї частини позову, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.227-230).

В суд апеляційної інстанції відповідачка та її представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_7, 04 квітня 2017 року та розписка останньої від 5 квітня 2107 року (а.с.241-242). За правилом ч.5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідачки та її представника, відхиливши клопотання ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи від 12 квітня 2017 року (а.с.244).

Суд виходив з того, що поважність причин неявки ОСОБА_8 - хвороба, доказами не підтверджено. При цьому відповідачка має представника - ОСОБА_7, яка може представляти її інтереси у суді апеляційної інстанції. Однак, поважність причин неявки у судове засідання представника відповідачки у поданій ОСОБА_7 заяві про відкладення розгляду справи не обумовлена та не підтверджена відповідними доказами. Водночас, відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивачів та їх представника, ОСОБА_4, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги протилежної сторони, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги сторін слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

15 листопада 2008 року ОСОБА_9 надав відповідачці ОСОБА_8 грошову позику у розмірі 74 000 доларів США, що підтверджено розпискою, відповідно до якої ОСОБА_8 зобов'язалася повернути ці кошти до січня 2009 року.

Оскільки ОСОБА_8 не виконала своїх зобов'язань за договором позики, ОСОБА_9 звернувся до суду і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року з відповідачки на його користь було стягнуто 629 000 грн. в рахунок погашення позики та 3% річних у розмірі 19 000 грн.

Указане рішення виконувалось у примусовому порядку, було відкрите виконавче провадження, у рамках якого був накладений арешт на майно ОСОБА_8 - будинок АДРЕСА_2.

Указаний будинок належав батькам сторін і перейшов у власність ОСОБА_8 в порядку спадкування.

Під час виконавчого провадження ОСОБА_9 дав згоду на отримання боргу відповідачки від позивачів і відповідно до наданих ним розписок отримав від позивачів в рахунок погашення боргу ОСОБА_8 76 300 доларів США, що включає основну суму боргу та 3% річних.

Крім того, позивачами було сплачено витрати по виконавчому провадженню у розмірі 65 100 грн., що підтверджено письмовими доказами (меморіальні ордери, квитанція).

15 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був укладений попередній договір, відповідно до умов якого відповідачка зобов'язалася у строк до 25 грудня 2012 року укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за вказаною адресою. У зв'язку з укладенням цього договору ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_5 завдаток у сумі 79 900 грн., що є еквівалентом 10 000 доларів США за курсом НБУ. Згідно з п.6 цього Договору указана сума була сплачена ОСОБА_5 ОСОБА_8 у тому числі в рахунок належних з неї за договором платежів під час оформлення цього Договору.

Згідно з п.14 попереднього договору у випадку необґрунтованого ухилення ОСОБА_8 від укладання основних договорів вона зобов'язана сплатити ОСОБА_5 штраф у розмірі подвійної суми завдатку.

Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за вказаною адресою не укладений, будь-яких причин на підтвердження своєї відмови відповідачка не надала, завдаток нею не повернутий.

14 липня 2016 року між позивачами, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, був укладений договір про відступлення права вимоги у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач відступив останній право вимоги сплаченої ним суми боргу за договором позики від 15 листопада 2008 року, укладеним між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у розмірі 74 000 доларів США, сплаченої суми виконавчого збору у розмірі 65 200 грн. 07 коп. та 1827 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суми еквівалентної 76 300 доларів США, яка була сплачена позивачами в рахунок погашення боргу відповідачки перед ОСОБА_9 та 65 100 грн. 07 коп., які були сплачені замість ОСОБА_8 в рахунок сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні, у якому ОСОБА_8 виступала у якості боржника, районний суд виходив з того, що ОСОБА_8 жодним чином не уповноважувала позивачів на погашення її боргу перед ОСОБА_9 тому у неї не виникло жодних зобов'язань перед позивачами унаслідок погашення ними цього боргу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів (штрафу) у зв'язку з невиконанням попереднього договору у розмірі 20 000 доларів США, що складає 442 400 грн., районний суд виходив з того, що відповідачка безпідставно відмовилася від виконання своїх зобов'язань за попереднім договором.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5: суми еквівалентної 76 300 доларів США, яка була сплачена позивачами в рахунок погашення боргу відповідачки перед ОСОБА_9; 65 100 грн. 07 коп., які були сплачені замість ОСОБА_8 в рахунок сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні, у якому ОСОБА_8 виступала у якості боржника, та наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів (штрафу) у зв'язку з невиконанням попереднього договору не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Районним судом унаслідок порушення норм процесуального права неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно з встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини.

У даному конкретному випадку свої вимоги про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суми еквівалентної 76 300 доларів США, яка була сплачена позивачами в рахунок погашення боргу відповідачки перед ОСОБА_9, та 65 100 грн. 07 коп., які були сплачені замість ОСОБА_8 в рахунок сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні, у якому ОСОБА_8 виступала у якості боржника, позивачі обґрунтували наступними обставинами.

По-перше, вони були змушені погасити борг ОСОБА_8 перед ОСОБА_11, оскільки в рахунок погашення цього боргу зверталося стягнення на майно ОСОБА_8 - будинок АДРЕСА_2, який за згодою сторін перебував у володінні користуванні сім'ї позивачів, у той час як сім'я відповідачки володіла і користувалась квартирою АДРЕСА_1, право користування якою мав позивач.

По-друге, вони діяли за домовленістю з відповідачкою, яка не мала коштів, однак не бажала втратити свій будинок за безцінь і тому погодилась, що ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_5 погашають борги ОСОБА_8, після чого остання зобов'язується відчужити будинок на користь ОСОБА_5 Підтвердженням існування цієї домовленості є попередній договір від 15 травня 2012 року, за яким ОСОБА_8 зобов'язалась у строк до 25 грудня 2012 року укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки.

Факт погашення її боргових зобов'язань перед ОСОБА_11 та виконавчого збору позивачами ОСОБА_8 не оспорює. Із її заяв та письмових пояснень (заперечень на позовну заяву), поданих до суду через представника (а.с.92-100; 143-149), а також із тексту її апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_8 була обізнана і схвалювала погашення її боргових зобов'язань позивачами, але на певних умовах.

Для того, щоб погасити борг і при цьому уникнути продажу належного їй будинку з прилюдних торгів та зняти з нього арешт ОСОБА_8 доручила брату ОСОБА_6 зайнятись продажем квартири АДРЕСА_1, а за це пообіцяла подарувати йому половину будинку АДРЕСА_2. Другу половину будинку позивач обіцяв викупити за комерційною ціною, а земельну ділянку по АДРЕСА_2 сторони домовились розділити порівну таким чином, щоб на земельній ділянці позивача залишився будинок, а відповідачці дісталась вільна від забудови земельна ділянка (а.с.144).

Оскільки сторони у даних правовідносинах - ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, діяли на підставі усних домовленостей і не уклали між собою жодних правочинів щодо умов та правових наслідків погашення позивачами боргових зобов'язань відповідачки, суд приходить до висновку, що формально позивачі вчинили дії в майнових інтересах ОСОБА_8 без її доручення, оскільки останній загрожувала небезпека продажу її майна з прилюдних торгів на невигідних для неї умовах.

Дані правовідносини урегульовані Главою 79 ЦК України.

Так відповідно до положень ст. 1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

За правилами ч.1 ст.1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

Ураховуючи вищенаведені положення ЦК України у контексті обставин даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на ОСОБА_8 обов'язку відшкодувати позивачам фактично зроблені ними витрати по погашенню суми боргу відповідачки перед ОСОБА_9 у розмірі 76 300 доларів США та 65 100 грн. 07 коп., які були сплачені замість ОСОБА_8 в рахунок сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні, у якому ОСОБА_8 виступала у якості боржника.

При цьому суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачки про те, що ці суми не підлягають погашенню, оскільки у власність позивача ОСОБА_6 перейшла квартира АДРЕСА_1, право на користування якою мала сім'я відповідачки. Право користування чужим майном на підставі договору найму є особистим і невідчужуваним правом, тому добровільна відмова від нього шляхом зняття з реєстрації та виселення не може бути зарахована судом в рахунок відшкодування витрат по погашенню боргу. Крім того, як вже зазначено вище, у своїх поясненнях відповідачка визнала, що обіцяла після погашення боргу подарувати брату половину будинку АДРЕСА_2.

Ураховуючи, що за письмовим договором ОСОБА_6 передав своє майнове право вимоги до ОСОБА_8 ОСОБА_12., відшкодування фактично зроблених витрат в інтересах ОСОБА_8 у розмірі 76 300 доларів США, що складає 2 051 989 грн. 30 коп. за курсом НБУ на час ухвалення цього рішення (26,8937 грн. за 1 долар США), оскільки за правилом ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, та 65100 грн. 07 коп. слід провести на користь ОСОБА_12

Пред'являючи вимоги про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суми, еквівалентної 30 000 доларів США, позивачі обґрунтували їх тим, що відповідачка отримала за попереднім договором завдаток у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, від укладення основних договорів відмовилась, суму завдатку не повернула.

З огляду на ці обставини позивачі вважають, що крім суми завдатку ОСОБА_8 повинна сплатити на користь ОСОБА_5 штраф у розмірі подвійної суми завдатку.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що, зокрема ОСОБА_5, відповідно до умов укладеного між сторонами попереднього договору направляла ОСОБА_8 у порядку, визначеному п.17 цього договору, пропозицію про дату укладання основних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а ОСОБА_8 ухилилась від укладання основних договорів шляхом неявки до визначеної сторонами нотаріальної контори у запропоновану ОСОБА_5 дату.

За таких обставин у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_8 допустила безпідставне ухилення від укладення основних договорів та зобов'язана сплатити передбачений попереднім договором штраф.

Водночас, суд вважає, що ОСОБА_8 зобов'язана повернути ОСОБА_5 суму, еквівалентну 10 000 доларів США, яка є авансом, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмір завдатку або його вартості (ч.1 ст. 571 ЦК України).

За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання.

Із положень ст.ст. 546,548 ЦК України убачається, що завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не було укладено договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, тому передана ОСОБА_5 ОСОБА_8 під час оформлення попереднього договору грошова сума в розмірі 79 900 грн., що є еквівалентом 10 000 США за курсом НБУ, є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_5

Доводи відповідачки про те, що вона не отримувала від ОСОБА_5 жодних грошових коштів за попереднім договором, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки зі змісту самого договору, який підписаний обома сторонами (а.с.19), убачається, що сума, еквівалентна 10000 доларам США, була отримана ОСОБА_8 під час оформлення цього Договору (п.6 Договору).

Доводи відповідачки про те, що при визначенні суми, яка підлягає стягненню, суд не повинен здійснювати прив'язку до іноземної валюти - долара США, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на наступне.

За правилами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даному випадку умовами попереднього договору - п.6, визначено грошовий еквівалент у доларах США суми, що була передана ОСОБА_8 ОСОБА_5, - 10 000 доларів США. Конкретний порядок визначення суми, що підлягає сплаті у разі, якщо основний договір не буде укладений, попереднім договором не визначався.

Ураховуючи цю обставину у контексті положень ст. 533 ЦК України, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення суми авансу за попереднім договором від 15 травня 2012 року підлягає стягненню 268 937 грн., що є еквівалентом 10000 доларів США за курсом НБУ на час ухвалення цього рішення (26,8937 грн. за 1 долар США).

За правилами ст. 88 ЦПК України на ОСОБА_8 слід покласти понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору 7 673 грн. 40 коп. (3654 + 4 019,40; т.1, а.с.7, 225), що сплачені за твердою (максимальною) ставкою.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування фактично зроблених витрат в інтересах ОСОБА_8 2 051 989 грн. 30 коп. (Два мільйони п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 30 коп.), що є еквівалентом 76 300 доларів США, та 65 100 грн. 07 коп. (Шістдесят п'ять тисяч сто грн. 07 коп.).

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок повернення суми авансу за попереднім договором від 15 травня 2012 року 268 937 грн. (Двісті шістдесят вісім тисяч дев'ятсот тридцять сім грн.), що є еквівалентом 10000 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 7 673 грн. 40 коп. (Сім тисяч шістсот сімдесят три грн. 40 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома