АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/38573/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1719/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

7 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., Шкориної О.І.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним в частині, визнання права власності на частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 15 вересня 2015 року, серія номер 2136, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в частині дарування 1/100 земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_4 на 1/100 земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору недійсним в частині та визнання права власності на частину земельної ділянки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 30 червня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено Договір купівлі-продажу 1/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до даного договору позивач отримав у власність 1/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1.

Зазначив, що право власності на земельну ділянку, на який знаходиться придбана позивачем частина будинку, до нього не перейшло, оскільки, дана земельна ділянка перебувала під іпотекою Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, посвідченого Ковальчуком С.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 18 червня 2007 року за реєстровим № 2146.

На дану земельну ділянку було накладено заборону відчуження нерухомого майна.

Також зазначив, що 15 вересня 2015 року ОСОБА_5, за договором дарування, подарував земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на якій знаходиться житловий будинок, частка якого перебуває у власності позивача, своєму сину - ОСОБА_3, чим порушив норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Крім того, відповідач не повідомив позивача про вивільнення земельної ділянки із-під іпотеки, а подарував її своєму сину.

У зв'язку із викладеним, поросив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 15 вересня 2015 року в частині дарування 1/100 земельної ділянки,загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2,що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір купівлі-продажу 1/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, посвідчений Крижановською В.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №112.

З договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка, на якій позивач придбав частину будинку перебувала в іпотеці АКБ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, посвідченого Ковальчуком С.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 18 червня 2007р. за реєстровим № 2146 та на яку було накладено заборону відчуження, як свідчить договір купівлі-продажу від 30 червня 2011 року.

15 вересня 2015 року ОСОБА_5, за договором дарування, подарував земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на якій знаходиться житловий будинок ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За положенням ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 1/100 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 була відчужена відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року.

Таким чином, враховуючи те, що до ОСОБА_4 перейшло право власності на 1/100 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року, укладеного з ОСОБА_5, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 15 вересня 2015 року, в частині дарування 1/100 частин земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вказаний договір у відповідній частині суперечить нормам цивільного законодавства та порушує права позивача, та визнав за ОСОБА_4 право власності на вказану частину земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_3 на те, що положення п. 4 договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яким було передбачено, що право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, буде оформлено окремим договором в майбутньому, в зв'язку з тим, що на земельну ділянку накладено заборону відчуження, фактично є попереднім договором, а тому, позивач не має права оспорювати договір від 15 вересня 2015 року та порушувати питання про визнання за ним права власності на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_4 набув право на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, у відповідній частці автоматично на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Відповідно до п. 2.12 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача.

З матеріалів справи вбачається,що на момент укладення договору дарування земельної ділянки будинку 15 вересня 2015 року ОСОБА_5, 1/100 частина ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_4 не звертався до нього з пропозицією щодо укладення договору відчуження земельної ділянки, оскільки укладеним договором купівлі-продажу частини житлового будинку до позивача перейшло право власності на спірну частину земельної ділянки.

Крім того, саме на ОСОБА_5 договором покладено обов'язок сприяти у здійсненні усіх необхідних дій для належної реєстрації та оформлення відповідних прав покупця на земельну ділянку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді