УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати недійсним заповіт від 20 грудня 1991 року, посвідчений державним нотаріусом Щорської державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., і зареєстрований у реєстрі за № 1879.

На обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 22 грудня 2001 року вони є співвласниками ј частини житлового будинку по АДРЕСА_1, після смерті їхнього батька ОСОБА_8, власником іншої ј частини цього житлового будинку була ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та власником 2/4 частини - ОСОБА_10

Позивачі зазначали, що 20 грудня 1991 року ОСОБА_9 склала заповіт на ім'я своєї племінниці - відповідачки ОСОБА_6, яким заповіла належну їй на праві особистої власності частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_9 не належала, а тому не могла входити до складу спадкового майна заповідача, та зазначаючи, що про порушення свого права вони дізналися лише 30 серпня 2016 року з листа Щорського районного суду Чернігівської області з копією позовної заяви про встановлення факту належності заповіту з додатками, проте оскільки ОСОБА_9 для них, як і для ОСОБА_6, доводилась тіткою і тому вони нарівні з відповідачкою мають право на спадщину за законом, позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області

від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та виходили з того, що оспорюваний заповіт складений з додержанням вимог щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

Т.О. Писана