АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/947/17 Справа № 205/5474/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Максюти Ж.І., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря Григор»євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю ,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те , що вона є власником 17/100 частин домоволодіння №64 по вул. Київська у м. Дніпро та фактично кори стується квартирою №2 в даному домоволодінні.

Крім неї співвласниками даного домоволодіння є: ОСОБА_5, яка володіє 1/16 частиною; ОСОБА_6, який володіє 1/8 частиною; ОСОБА_4, який володіє 1/16 частиною; ОСОБА_7, яка володіє 1/2 частиною; ОСОБА_8, який володіє 8/100 частин.

Вказане домоволодіння складається із квартир №№1, 2, 3 та побудовано у 1939 році.

Квартира №3 залишилась без постійних власників, у зв'язку із чим, позивачка тривалий час доглядала її та підтримувала у належному стані.

26 травня 2016 року на замовлення позивачки було виготовлено технічний паспорт, інвентаризаційна справа № 247-2016 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський (Новокодацький) район, вул. Київська, буд. №64.

З даних матеріалів технічного паспорту вбачається, що квартира № 3 складається з: поз. 3-1, коридор, площею 5,5 кв.м., поз. 3-2, кухня, площею 22,5 кв.м., поз. 3-3, житлова, площею 15,7 кв.м.

ОтжеАДРЕСА_1 містить житлову площу 15,7 кв.м., допоміжну - 28,0 кв.м., загальну - 43,7 кв.м.

Також, під квартирою № 3 знаходиться квартира у підвалі, яка має наступні технічні характеристики та площі: поз. 5-1, коридор, площею 2,3 кв.м., поз. 5-2 кухня, площею 10,3 кв.м., поз. 5-3 житлова 9,9 кв.м., поз. 5-4 підвал, площею 8,8 кв.м., поз. 5-5, підвал, площею 6 кв.м., поз. 5-6, вхід в підвал, площею 4,2 кв.м., поз. 5-7 підвал, площею 9,9 кв.м.

Загалом квартира № 5 (у підвалі) містить житлову площу 9,9 кв.м., допоміжну - 41,5 кв.м., загальну - 51,4 кв.м.

Крім цього, згідно акту техніка ОСОБА_9, встановлено, що у користуванні ОСОБА_2 знаходиться: в житловому будинку літ. А-1: квартира № 2 житловою площею 40,6 кв.м., загальною 63,8 кв.м.АДРЕСА_1 житловою площею 15,7 кв.м., загальною 43,7 кв.м.АДРЕСА_2 (у підвалі) житловою площею 9,9 кв.м., загальною - 51,4 кв.м., частина сараю літ. Б, вбиральня літ. Г, сарай-гараж літ. Л, літній душ літ. М, споруди №1,2, 7, 8,10, І, II, IV.

Позивачка заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти, доглядати нерухомим майном - квартирою № 3 більше ніж десять років. За весь час користування квартирою № 3, позивачу не було предявлено жодних претензій збоку третіх осіб щодо даної квартири. Квартира № 3 весь час знаходиться у постійному користуванні позивача та не порушує нічиїх прав. Позивачка є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном на протязі більше 16 років, що надає позивачу підставу просити суд про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю.

На підставі викладених обставин позивачка просить суд визнати за нею право власності на 33/100 частки домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Київська, будинок 64 та складається з: квартири № 3: поз. 3-1, коридор, площею 5,5 кв.м., поз. 3-2, кухня, площею 22,5 кв.м., поз. 3-3, житлова, площею 15,7 кв.м., разом квартира № 3 житловою площу 15,7 кв.м., допоміжною - 28,0 кв.м., загальною - 43,7 кв.м.; квартири № 5 (у підвалі): поз. 5-1, коридор, площею 2,3 кв.м., поз. 5-2 кухня, площею 10,3 кв.м., поз. 5-3 житлова 9,9 кв.м., поз. 5-4 підвал, площею 8,8 кв.м., поз. 5-5, підвал, площею 6 кв.м., поз. 5-6, вхід в підвал, площею 4,2 кв.м., поз. 5-7 підвал, площею 9,9 кв.м., разом квартира № 5 (у підвалі) житловою площею 9,9 кв.м., допоміжною - 41, 5 кв.м., загальною - 51,4 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено тривалість володіння нею квартирою №3 вищевказаного домоволодіння строком у 10 років.

Така позиція суду правильна, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно інформації КП «ДМТБІ» станом на 24.11.2008 року право власності на домоволодіння №64 по вул.. Київська у м. Дніпропетровську зареєстровано за: ОСОБА_2 на 17/100 частин; ОСОБА_5 на 1/16 частин; ОСОБА_6 на 1/8 частин; ОСОБА_4 на 1/16 частин; ОСОБА_6 на 1/8 частиною; ОСОБА_10 на1,4 частин та на 1,4 частин; ОСОБА_8 на 8/100 частин (а.с. 28-29).

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 травня 2016 року ОСОБА_7 успадкувала після смерті ОСОБА_10 1/2 частину домоволодіння №64 по вул. Київська у м. Дніпропетровську (а.с. 24,25-26).

Згідно технічної документації, вказане домоволодіння складається із квартир №1, 2, 3, 5. Позивачка займає квартиру №2, у якій фактично проживає та зареєстрована (а.с. 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно, володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За змістом зазначеної норми для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно, як-то із правочину чи як безхазяйна річ.

Відповідно до розяснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Так, інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року в п.6 зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

При вирішенні спорів, повязаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобовязань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Отже, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, слід враховувати, що володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як вказано у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про судову практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що виходячи із змісту статті 344 ЦК України, пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також враховуючи роз'яснення Міністерства юстиції України від 13 жовтня 2011 року обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (частина перша статті 60 ЦПК України), є: тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає 10 років.

Відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном.

Як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви, власники квартири №3 домоволодіння №64 по вул. Київська у м. Дніпропетровську ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 не позбавлені права власності та відсутні відомості щодо їх не проживання у вказаному домоволодінні.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 209 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: