Справа № 603/77/17
Провадження №2/603/46/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 01.09.1993 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.1993 року помер батько позивача ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Зарічна №11, с.Яргорів Монастирського району Тернопільської області. Позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом першої черги, проте при зверненні до нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи на зазначене будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, хоча повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного:

Судом встановлено, що обєктом спадкування в даному випадку виступає житловий будинок з надвірними будівлями, який станом на 01.01.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_3, з яким проживали ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_5 - зять, ОСОБА_6 онука, ОСОБА_7 - онука що підтверджується копією погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради №6 за 1991-1995 р. та довідками виданими виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Монастирського району №739 від 08.09.2016 року та №19 від 12.01.2017 року.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.ст.120-121, ст.123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

ОСОБА_3 помер 01.09.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №208455, виданим 23.09.2016 року ОСОБА_2 сільською радою Монастириського району Тернопільської області.

Після його смерті залишилось спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Зарічна №11, с.Яргорів Монастирського району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_3 у володіння спадковим майном фактично вступили: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які постійно проживали з ОСОБА_8 на час його смерті, що підтверджується довідкою №739 виданою виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Мати позивача - ОСОБА_4 померла 20.11.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №016137, виданим 21.11.2005 року ОСОБА_2 сільською радою Монастириського району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_4 у володіння спадковим майном фактично вступила ОСОБА_1, яка постійно проживала з ОСОБА_4 на час її смерті, що підтверджується довідкою №28 виданою виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 28.09.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-УР №0841942, виданим ОСОБА_2 сільською радою Монастирського району Тернопільської області від 09.11.1963 року.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає. Спадкоємці ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, про що подали до суду заяви, засвідчені секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Зазначені заяви суд не бере до уваги, оскільки, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, зокрема, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Однак, вищевказані заяви спадкоємців свідчать про те, що їм відомо про заявлені вимоги ОСОБА_1

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, як вбачається із відповіді Монастириської державної нотаріальної контори №20-01/16 від 16.01.2017 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст. 328, 392, 1222, 1225, 1228, 1261 ЦК України, ст.81 Земельного Кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задоволити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 01.09.1993 року, а саме:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Зарічна №11, с.Яргорів Монастирського району Тернопільської області, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 113,6 кв.м., житловою 79,3 кв.м. під літерою «А», літна кухня «Б», комора «В», приміщення для приготування кормів «Г», сарай «Д», стодола «Е», сарай «Ж», вбиральня «У», Ворота, хв.№1, Огорожа №2, Криниця «К».

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10