Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 320/5351/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко Л.Е.
Провадження № 22-ц/778/1252/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, про відібрання дитини від батька,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, про відібрання дитини від батька.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.04.2016 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, визначено місце проживання ОСОБА_5, 23.04.2010р. народження, разом із матірю ОСОБА_3 Однак, батько дитини - ОСОБА_6 добровільно рішення суду не виконує, дитина продовжує мешкати з ним, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить відібрати дитину - ОСОБА_5, 23.04.2010р. народження, від батька ОСОБА_4 та повернути її матері.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, про відібрання дитини від батька зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини, треті особи - Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як визначено у п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 3 частини першої статті 203 цього Кодексу).

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення (при оцінці юридичних фактів) для іншої справи.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.04.2016 року по справі № 320/8106/16-ц було визначене місце проживання дитини - ОСОБА_5, 23.04.2010р. народження, разом із матірю ОСОБА_3 (а.с. 6-7).

19.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4 про відібрання дитини від батька, в якому просить відібрати доньку від батька та повернути дитину матері. Позов обґрунтований тим, що батько відмовляється добровільно виконувати судове рішення та віддавати дитину.

В ході судового розгляду батько заперечував проти невиконання ним судового рішення, зазначаючи, що дитина боїться матері і відмовляється виходити до неї та переїжджати жити до мами. Зазначав, що якщо мама покличе доньку і та погодиться піти до неї, він ніяких перешкод чинити не буде.

З дитиною була проведена робота психолога, який за наданим психологічним висновком від 25.11.2016р. виявив у дитини післятравматичну реакцію, ознаками чого є: особистісні реакції тривожності, прагнення уникнути стимулів (почуттів, думок, розмов), що асоціюються з фігурою матері. Також виявлено позитивне ставлення дівчини до батька, значний ступінь прихильності до нього. За результатами дослідження внутрішньосімейних стосунків виявлено, що значущими для дівчини дорослими, яких вона ідентифікує як родину, є батько, тітка та бабуся. Найбільшу прихильність дитина виявляє до батька, як в типових, так і в критичних (стресових) ситуаціях до неї, в яких вона потребує особливого захисту та підтримки. Результати методу прямого спостереження свідчать про наявність тісного емоційного звязку дитини з батьком та тактильного контакту з ним (а.с. 100).

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.12.2016 року було відкрито провадження по справі № 320/7414/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про зміну місця проживання дитини.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив із того, що вищезазначені справи взаємоповязані, від прийнятого судом рішення по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини залежить й прийняття судом рішення у цій справі.

Таким чином, суд першої інстанції ретельно проаналізував заявлене клопотання, перевірив його відповідність п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, належним чином взяв до уваги роз'яснення п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року і дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для зупинення провадження в даній справі.

Доводи апеляційної скарги базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, висновку суду не спростовують і не є підставою для скасування ухвали, постановленої судом першої інстанції з додержанням вимог закону. Оскаржувана ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому підстав для її зміни або скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: