АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/127/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 5 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівБабенка В. М., Нерушак Л. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, КП «Придніпровська СУБ», треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6 та його представника - ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу; представників Черкаської міської ради - Дворкову А.В. та комунального підприємства «Придніпровська СУБ» - Кравець І.В., які просили апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради, КП «Придніпровська СУБ» про визнання права власності на майно за набувальною давністю, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що ОСОБА_6 09 березня 1978 року був прийнятий на роботу до Житлово-експлуатаційного об'єднання Придніпровського району м. Черкаси.

На підставі ордеру №32 від 30 січня 1980 року ОСОБА_6 заселився у службову квартиру АДРЕСА_1.

Разом з ним у вказану квартиру також заселились дружина ОСОБА_12 та син ОСОБА_9 Другий син ОСОБА_8 почав проживати у вказаній квартирі з дня свого народження, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1.

16 липня 1985 року, зазначає ОСОБА_6, він звільнився з ЖЕО Придніпровського району м. Черкаси за власним бажанням.

Позивач ОСОБА_6 вважає, що саме з цього часу закінчився і строк договору найму жилого приміщення спірної квартири, але питання про виселення його та членів його сім»ї зі спірної квартири ні Черкаська міська рада, ні її виконавчі органи, ні ЖЕО не ставили. Жодних вимог чи позовів з цього приводу власник квартири - відповідач до позивачів не пред'являв. ОСОБА_6 зазначає, що він разом із синами проживає в даній квартирі по теперішній час.

Строк позовної давності за позовом про виселення, на думку ОСОБА_6, закінчився 17 липня 1988 року.

Оскільки, зазначає ОСОБА_6, він та члени його сім»ї добровільно заволоділи спірною квартирою АДРЕСА_1 і продовжують нею відкрито, безперервно володіти протягом більш ніж п'ятнадцять років, за ними повинно бути визнано право власності за набувальною давністю на вказане житлове приміщення.

ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до Придніпровського районного суду м. Черкаси із відповідним позовом та просили постановити судове рішення, яким визнати за ними право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, по 1/3 кожному.

Заявою від 09 серпня 2016 року позивачі уточнили позовні вимоги та остаточно просили визнати за одним ОСОБА_6 право власності на всю квартиру АДРЕСА_1, а заявою від 22 вересня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили залишити їх позовні вимоги про визнання за ними права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 без розгляду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року у позові - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, вважаючи рішення суду першої інстанції необгрунтованим, таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, а також при неповному з'ясуванні її обставин, просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити та визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Відповідно до вимог ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особи, що мають право на визнання за ними права власності на майно за набувальною давністю, мають бути законними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі.

Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2ст. 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають істотне значення для справи, і які у відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння, тобто той факт, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність, тобто конкретний строк володіння.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_6 09 березня 1978 року був прийнятий на роботу до Житлово-експлуатаційної контори 9 м. Черкаси та був звільнений 07 червня 1982 року за власним бажанням.

Відповідно до ордеру №32 від 30 січня 1980 року позивачу ОСОБА_6 було надане службове жиле приміщення: квартира АДРЕСА_1, на період роботи на посаді слюсара-сантехніка в ЖЕК-9. (а.с. 7). До вказаної квартири разом з позивачем заселилися дружина позивача - ОСОБА_12 та син - ОСОБА_9

При цьому, в примітках до ордеру зазначено, що у випадку припинення роботи в даній організації зазначене службове приміщення повинно бути звільнено усіма проживаючими в місячний строк.

Ухвалюючи рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_6 без задоволення, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, правильно виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, оскільки останній є фактично користувачем вказаного службового приміщення, а його власником є територіальна громада м. Черкаси.

Посилання апелянта на добросовісність, відкритість, давність володіння ОСОБА_6 цим житлом та можливість визнання за ним права власності на квартиру за набувальною давністю в порядку, визначеному статтею 344 ЦК України є неаргументованими, оскільки поселення в службове житлове приміщення та подальше проживання в ньому позивача із сім'єю відбулося в порядку, встановленому ЖК України, що, в свою чергу, не породжує підстав для набуття позивачем ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно, належне до комунальної власності міста, незалежно від давності користування ним.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивачем ОСОБА_6 не був доведений факт, що він, при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності, оскільки позивачеві достеменно було відомо, що спірне житлове приміщення у вигляді квартири АДРЕСА_1 йому надається в якості службового і право користування даною квартирою за ним та членами його сім»ї зберігається лише на час перебування ОСОБА_6 в трудових відносинах із організацією, яка йому вказане житло надала в якості службового.

Оскільки позивачеві ОСОБА_6 було відомо про відсутність в нього законних підстав для набуття права власності на спірне майно, то його володіння спірною квартирою АДРЕСА_1 не можна в контексті вимог закону вважати добросовісним і правовий механізм, передбачений статтею 344 ЦК України, для набуття у власність такого майна, не може бути застосований.

Крім того, як вбачається із відповіді КП «Придніпровська служба утримання будинків», ОСОБА_6 було повідомлено, що будь-які правові підстави для зміни статусу службової квартири АДРЕСА_1 відсутні, оскільки сам ОСОБА_6 пропрацював в організації, яка надала йому службову квартиру менше 10 років та звільнився за власним бажанням.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, Комунального підприємства «Придніпровська СУБ», треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на майно за набувальною давністю - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :