Справа № 609/597/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Шумський районний суд Тернопільської області

В складі головуючого суду ОСОБА_1

При секретарі: Кухарчук О.М.

За участі:

Представника позивача адвоката: ОСОБА_2

Відповідача: ОСОБА_3

Преставника відповідача адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ під час відкритого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, на даний час прізвище змінено на - ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що з 09 серпня 2000 року по 05 жовтня 2015 року її довіритель та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Шумського районного суду 05 жовтня 2015 року.

Під час перебування у шлюбі подружжя придбало житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.Лоза 24 у с. Боложівка Шумського району Тернопільської області.

Представник позивача вважає, що в силу статті 60 СК України зазначене вище майно є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних долях, а тому просить суд визнати за її довірителем ОСОБА_5 право власності на ? частину спірного будинковолодіння.

Відповідачка та представник останньої позов не визнали. Відповідачка вважає, що даний будинок було придбано за її особисті кошти, чоловік протягом подружнього життя кошти не заробляв та зловживав спиртними напоями. Вона періодично виїжджала на сезонні заробітки, зокрема в ОСОБА_7. За зароблені кошти вона придбавала різне майно (телевізор, спальний гарнітур, кімнатний гарнітур та інші меблі ) , які потім продала ОСОБА_8 за 35000 грн. Останній не сплатив кошти за придбане майно, а тому вона була вимушена звернутися до суду із відповідною заявою. Однак в процесі розгляду справи вони уклали мирову угоду, згідно якої відповідачка набула права власності на спірне майно. Позивачка вважає даний будинок своєю власністю, оскільки він придбаний за кошти, зароблені нею, а тому просить суд в позові відмовити.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши представлені суду докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Із свідоцтва про одруження вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 одружились 09.08.2000 року.

Згідно Рішення Шумського районного суду від 05 жовтня 2015 року шлюб між останніми розірваний.

Ухвалою Шумського районного суду від 30 грудня 2013 року затверджено умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_8 та ОСОБА_10, згідно якої ОСОБА_3 отримала у власність від ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул.Лоза 24 в с.Боложівка Шумського району. В свою чергу ОСОБА_3 відмовилася від позовних вимог до ОСОБА_8 щодо повернення вартості майна в сумі 35000грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що спірне будинковолодіння зареєстроване за відповідачкою. Дата реєстрації 10.02.2014 року. Підстава реєстрації - Ухвала Шумського районного суду від 30.12.2013 року № 609/1778/13 ц.

Підсумовуючи зазначені вище факти суд приходить до переконання, що набуття права власності на спірне домоволодіння відбулося під час подружнього проживання сім»ї ОСОБА_3.

Крім того в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона являється рідною сестрою відповідачки. Їй відомо, що її сестра не дуже добре проживали з першим чоловіком. Останній інколи випивав. Стосовно набуття права власності на спірне домоволодіння остання не дала пояснень. Однак зазначила, що вищезазначена мебіль була забрана з її будинку у 2014 році.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. ЇЇ брат та відповідачка одружилися у 2000 році та проживали у батьків чоловіка. ЇЇ брат був працевлаштований, спочатку працював в колгоспі, потім завскладом у школі, а також на пекарні в Житомирській області, де і працює по даний час. Відповідачка не працювала, а виїжджала на сезонні заробітки до ОСОБА_7.

Остання також пояснила, що коли був придбаний спірний будинок, який знаходиться по сусідству із будинком її батьків, де проживали сторони по справі то вся сім»я допомагала робити там ремонт.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом відповідачки. Його сестра після одруження їздила на заробітки до ОСОБА_7, її чоловік також декілька разів був із позивачкою на заробітках. Останньому нічого не відомо як придбавався спірний будинок, однак останній пояснив, що ремонт робила сестра, він також допомагав. Відповідач не допомагав по ремонту, оскільки, як стверджує свідок, він нічого не вміє робити. Не зважаючи на сказане свідок підтвердив факт працевлаштування позивача в колгоспі, школі та на хлібопекарні в Житомирській області.

Свідок ОСОБА_13, який є рідним братом відповідачки, окрім того, що його сестра та, інколи, її бувший чоловік їздили на заробітки за межі України не надав суду жодних значимих показів.

Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на викладене вище суд вважає за доцільне позов задоволити та здійснити поділ спірного майна подружжя, визначивши за сторонами право власності по ? частині спірного домоволодіння, оскільки : право власності на спірне домоволодіння було набуте під час подружнього життя, крім того суд вважає, що правочин, який вчинила відповідачка, а в подальшому зверталася до суду про його виконання був вчинений в інтересах сім»ї, крім того відповідачка на підтвердження своїх слів не представила жодних доказів свого працевлаштування за кордоном, крім ксерокопії паспорта з відмітками про перетин кордону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60,70,71 сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму ВСУ від 21.12.07 року за № 11, ст.ст. 10,11, ч. 4 ст. 61, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване по вул.. Лоза 24 у с. Боложівка Шумського району Тернопільської області

Залишити у власності ОСОБА_3 решту ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване по вул. Лоза 24 в с. Боложівка Шумського району Тернопільської області.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_1