У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2010 року зобов'язано ОСОБА_5 знести самочинно збудований гараж на земельній ділянці ОСОБА_4 у АДРЕСА_1. Однак, зазначене рішення тривалий час не виконується, у зв'язку із чим позивачка позбавлена можливості вільно володіти та розпоряджатись своєю земельною ділянкою, що порушує її особисті права. Зазначає, що за період часу судового розгляду справи та незаконної бездіяльності відповідача щодо зволікання з виконанням судового рішення вона зазнала душевних страждань, у результаті чого її стан здоров'я значно погіршився через постійні хвилювання, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, жінкою похилого віку, тому на підставі положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України просила відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 10 тис. грн спричиненої моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Установлено, що ОСОБА_4, посилаючись на положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зазначає, у зв'язку з незаконною бездіяльністю ОСОБА_5, який тривалий час не виконує судове рішення, їй спричинена моральна шкода. Однак, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що сам факт невжиття боржником будь-яких дій щодо виконання судового рішення, не може вважатись неправомірною бездіяльністю, яка дає підстави стягувачу для стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України.

У випадку невиконання рішення суду боржником добровільно передбачено примусове виконання, умови і порядок якого визначені Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до ст. 2 якого примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта