Справа №242/499/17
Провадження №2-о/242/101/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту родинних відносин та смерті, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та смерті. Заяву мотивує тим, що 21.01.2017 року у м. Донецьк Донецької області померла мати ОСОБА_2. - ОСОБА_3. У Селидівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, їй було відмовлено у проведенні реєстрації смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та смерті ОСОБА_3. Заяву мотивує тим, що 21.01.2017 року у м. Донецьк Донецької області померла мати ОСОБА_2. - ОСОБА_3. У Селидівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, їй було відмовлено у проведенні реєстрації смерті ОСОБА_3 Крім того, в паспорті ОСОБА_2 вказане прізвище на українській мові «Маловичко», а в паспорті померлої матері вказане прізвище на українській мові «Маловічко». Встановлення факту родинних стосунків та смерті потрібно для отримання свідоцтва про смерть та спадщини. Просить встановити факт того, що ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_2, та встановити, що ОСОБА_3, громадянка України, жіночої статі, яка народився 29 вересня 1934 року в м. Донецьк Донецької області, померла 21 січня 2017 року у Ворошиловському районі м. Донецька Донецької області Україна. Допустити негайне виконання рішення суду, звернути судове рішення до виконання.

Заявник ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2Є та заінтересована особа - представник Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просили розглянути справи без їх участі.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження II-НО №367859, виданого 10.08.1974 року виданого у м.Донецьк Калінінським відділом ЗАЦС, матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 російською мовою зазначена «Маловичко Алина Гавриловна».

Як вбачається з паспорту серії ВС №202856, виданого 29.02.2000 року Ворошиловським РВ УМВС України у Донецькій області на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прізвище, імя та по батькові російською мовою зазначено «Маловичко Евгений Евгеньевич».

Як вбачається з паспорту серії ВЕ №231647, виданого 22.09.2001 року Ворошиловським РВ УМВС України у Донецькій області на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, прізвище, імя та по батькові померлої російською мовою зазначено «Маловичко Аллина Гавриловна».

Відповідно до ч.1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Частина 1 ст. 201 ЦК України передбачає, що ім'я є особистим немайновим благом яке охороняється цивільним законодавством. Крім того, органи державної влади у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав, як зазначено в ч. 1 ст. 273 ЦК України. Відповідно до ст. 274 ЦК України обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Цивільним Кодексом України, Конституцією України та іншими законами України можливе лише у випадках передбачених ними. На підставі ст. 294 ЦК України фізична особа має право на ім'я, у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене, якщо перекручення було здійснено у документі, такий документ підлягає заміні.

Суд враховує усі досліджені у судовому засіданні докази та докази, що знаходяться в матеріалах справи та вважає, що у судовому засіданні знайшло підтвердження належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3, яка народилась 29.09.1934 року в м. Донецьк є матірю ОСОБА_2.

Крім того, відповідно до вимог п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч.1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження II-НО №367859, виданого 10.08.1974 року виданого у м.Донецьк Калінінським відділом ЗАЦС,.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

У заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_3 померла 21 січня 2017 року в Ворошиловському районі м. Донецьк Донецької області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. №1085 «Про затвердження населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади, у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За змістом статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до положень частини першої ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України).

Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи; активну позицію суду в процесі доказування, який на власний розсуд, з метою всебічного зясування обставин справи, може витребувати докази.

Так, згідно з частинами 1-3 ст. 235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 р. № 2398-УІ, державній реєстрації, зокрема, підлягає смерть.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Заявником надано копію свідоцтва про смерть ДНР №044913, виданого 21.01.2017 року органом реєстрації актів цивільного стану, який знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті мати заявника для реалізації його майнових та особистих немайнових прав, суд вважає, що надані ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 письмові докази (свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії ДНР №044913, виданого 21.01.2017 року; з якого вбачається, що ОСОБА_4 померла 21 січня 2017 року, місце смерті Ворошиловський район м. Донецька; довідку про причину смерті від 21.01.2017 року), у їх сукупності підтверджують факт смерті ОСОБА_3 21 січня 2017 року в місті Донецьк.

Встановлення цього факту необхідне заявнику для здійснення державної реєстрації факту смерті матері ОСОБА_2 та оформлення його спадкових прав, тобто встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для заявника.

За вказаних обставин заява ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та смерті підлягає задоволенню.

Згідно ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256, 257-1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту родинних відносин та смерті - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3, яка народилась 29.09.1934 року в м. Донецьк є матірю ОСОБА_2.

Встановити факт того, що ОСОБА_3, громадянка України, жіночої статі, яка народився 29 вересня 1934 року в м. Донецьк Донецької області, померла 21 січня 2017 року у Ворошиловського районі м. Донецька Донецької області Україна.

Рішення в частині встановлення факту смерті - підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Суддя