АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт Плюс», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Даніель» про визнання кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк Даніель» про визнання недійсними з моменту укладання: кредитного договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року укладеного між ТОВ Комерційний банк «Даніель» та ОСОБА_7 та додаткової угоди № 1 від 21 жовтня 2010 року, додаткової угоди № 2 від 02 квітня 2012 року до кредитного договору № Т- 1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року укладених між ТОВ Комерційний банк «Даніель» та ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31 липня 2007 року між ТОВ «КБ «Даніель» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № Т-1071-04-КЗН відповідно до умов якого ТОВ «КБ «Даніель» надає ОСОБА_7 кредит у формі відновлювальної кредитної лінії у сумі 60 000,00 доларів США у термін до 30 дипня 2012 року.

21 жовтня 2010 року було укладено між ТОВ Комерційний банк «Даніель» та ОСОБА_7 додаткову угоду № 1 та 02 квітня 2012 року додаткову угоду № 2 до зазначеного кредитного договору.

Справа №755/14457/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4047/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
На думку позивача, спірний кредитний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно заборони включати до споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Зокрема, вказує на пункти 1.1 кредитного договору та 5.4.

По-друге, позивач зазначає, що при укладенні Кредитного договору сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору в порядку ст. 638 ЦК України. Зокрема, посилаючись на те, що умовами договору визначено плаваючу кредитну ставку, яка може змінюватись у визначених договором випадках, (пункти 3.2.3; 3.3.4 кредитного договору).

Крім того, у кредитному договорі не визначено детального розпису загальної вартості кредиту та не встановлено максимального розміру збільшення процентної ставки, у зв'язку з чим відсутня істотна умова договору - ціна.

По-третє: при укладені Кредитного договору Банком не надано інформацію про фінансові послуги, які надаються за умовами спірного Кредитного договору, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

По-четверте: умови кредитного договору містять несправедливі умови відносно позивача, зокрема пункти договору: 3.2.4; 3.3.4; 6.1. Крім того, пункт 3.3.4 договору носить дискримінаційний характер відносно позивача, оскільки надає право Банку змінювати чи

збільшувати обсяг відповідальності позичальника в односторонньому порядку та не містить положення про відповідальність ПАТ Комерційний Банк «Даніель» при порушенні умов кредитного договору, що суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, на думку позивача, ПАТ КБ «Даніель» не мав права надавати фінансові послуги в іноземній валюті, оскільки єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

У зв'язку із невідповідністю вимогам законодавства дій сторін, при укладанні та виконанні договору в валюті, відмінній від гривні України, та зважаючи, на те, що , ПАТ КБ «Даніель» в порушення норм чинного законодавства України визначив та здійснює розрахунки по кредитуванню в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії Національного Банку України, позивач вважає, що умови Додаткової угоди № 1 від 21.10.2010 та Додаткової угоди № 2 від 02.14.2012 до кредитного договору № Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України суперечать законодавству України і підлягають визнанню недійсними.

З огляду на зазначене, позивач просив задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним Кредитний договір і додаткові угоди до нього, застосувавши до сторін наслідки визнання правочину недійсним у вигляді двохсторонньої реституції.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01лютого 2017 року позов ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія контракт плюс», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Даніель» про визнання кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник третьої особи ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Даніель», проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ «КБ «Даніель», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_7 було укладено 31 липня 2007 року кредитний договір № Т-1071- 04-КЗН відповідно до умов якого ТОВ «КБ «Даніель» надає ОСОБА_7 кредит у формі відновлювальної кредитної лінії у сумі 60 000,00 доларів США у строк до 30 липня 2012 року, зі сплатою 13,5% за користування кредитом. Погашення кредиту та відсотків за його користування, повинно було здійснюватись відповідно до умов укладеного договору, у валюті кредиту, комісії, пені у гривнях по курсу НБУ на день нарахування.

Відповідно до п. 5.4 кредитного договору, за управління кредитом Позичальник зобов'язується сплачувати Банку комісію щомісячно, не пізніше 25 числа поточного місяця у розмірі в перші три роки кредитування - 0,3 (Нуль цілих три десятих) відсотка на суму ліміту і кредитної лінії починаючи з четвертого року кредитування - у розмірі 0,3 (Нуль цілих три десятих) відсотка від заборгованості за кредитом. Комісія нараховується банком щомісячно за поточний місяць в перші дні місяці, але не пізніше третього робочого дня Банку та сплачується Позичальником на рахунок № НОМЕР_1. За перший місяць кредитування Комісія сплачується Позичальником у вищезазначеному розмірі в день надання кредиту. В разі дострокового повернення кредитних коштів та виконання Позичальником всіх своїх обов'язків по цьому Договору комісія за управління кредитом, внесена Позичальником, Банком Позичальнику не повертається.

21 жовтня 2010 року між ТОВ Комерційний банк «Даніель», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду № 1 та 02 квітня 2012 року додаткову угоду № 2 до означеного кредитного договору. Відповідно до умов яких було визначено інший порядок погашення кредиту за договором та відсотків за його користування, а саме з урахуванням простроченої заборгованості, яка виникла у позивача перед Банком.

При цьому, додатковою угодою № 1 було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 16,5%, а додатковою угодою № 2 відсоткова ставка була зменшена до 13,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31 липня 2007 року між ТОВ Комерційний банк «Даніель», правонаступником якого є ПАТ «КБ Наніель» та ОСОБА_10 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_10 передала в іпотеку ТОВ Комерційний банк «Даніель» трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 42).

02 квітня 2007 року між ПАТ Комерційний банк «Даніель» та ОСОБА_10 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору.

15 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт плюс» укладено договір про відступлення права вимоги № 117, за яким первісний кредитор з відступає новому кредитору своє право вимоги, що випливає з оспорюваного позивачем договору.

25 квітня 2016 року Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контракт плюс» підписано акт прийому - передачі № 1 до договору про відступлення права вимоги № 117 від 15 квітня 2016 року (т. 3 а.с. 18-33).

Згідно із ст. 627 ПК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення нього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Частиною 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до положень ч. 1.2,5ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як убачається із договору кредиту, позивач був ознайомлений з умовами кредитування та погодився із ними, підписавши договір без зауважень, отримав кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, здійснював погашення кредиту та відсотків за його користування і лише у 2015 році, тобто через вісім років після отримання кредиту, заявив позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним.

Згідно додатку №1 до Кредитного договору №Т-1071-04-КЗН від 31 липня 2007 року у ньому визначена орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту. А також міститься підпис представника Банку та Позичальника ОСОБА_7, що свідчить про ознайомлення останнього із умовами, перевагами та недоліками кредиту та їх прийняття. У даному додатку надається детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням значення процентної ставки, перелік та розмір усіх комісій банку, що пов'язана з наданням та погашенням кредиту, а також перелік і розмір інших фінансових зобов'язань Позичальника, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та умовами кредитного договору, (страхові платежі, під час страхування предмета застави, розмір зборів до пенсійного фонду, комісії та проценти за користування ними, послуги реєстраторів, БТІ, нотаріуса та ін.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України віл 10 травня 2007 року № 168. зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ПК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055). статті 18- 19 Закону України «Про захист справ споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б давали підстави вважати кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, що підтверджується його особистим підписом.

Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем не надано.

Безпідставними також є доводи позивача, що у ПАТ «КБ «Даніель» відсутнє право надавати фінансові послуги в іноземній валюті на момент укладання кредитного поговору та додаткових угод до нього з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено можливість здійснення банками кредитних операцій від свого імені, на власних умовах та на власний ризик незалежно від виду валюти, яка використовується, на підставі банківської ліцензії.

Як підтверджується матеріалами справи, на момент укладання оспорюваного кредитного договору та додаткових угод до нього, у ТОВ «КБ «Даніель» була наявна Банківська ліцензія НБУ №210 від 26 грудня 2003 року та Дозвіл НБУ на право здійснення банківських операцій №210-2 від 10 грудня 2004 року з Додатком до Дозволу №210-2 від 10 грудня 2004 року пункт 1 якого до переліку операцій, які має право здійснювати ПАТ «Комерційний банк Даніель» відносить операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України та ін.). 25 жовтня 2011 року ПАТ «КБ Даніель» Національним Банком України було видано Генеральну ліцензію № 210 на право здійснення валютних операцій згідно з додатком до зазначеної ліцензії (т. 1 а.с.82-86).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За ч. 2 ст. 1054 ЦК України до кредитного договору застосовуються положення , глави 1 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, зокрема, у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, кредитний договір є самостійним різновидом договору позики та не вимагає нотаріального посвідчення.

Надаючи оцінку Висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 9411/15-45 від 28.08. 2015 р., яким встановлено, що розрахунок заборгованості від 08.08.2014 року по кредитному договору № Т-1071-04-КЗН (з додатковими угодами до нього від 21.10.2010 року та від 02.04.2012 року), який міститься у матеріалах цивільної справи № 755/22445/14-ц, документально та нормативно не підтверджується (т.1 а.с.45-61), суд першої інстанції вірно виходив з того, що означений висновок експерта складено за результатами проведення судово-економічної експертизи здійсненої на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2015 року та матеріалів цивільної справи 755/22445/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Даніель» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості (т.1 а.с. 45). При цьому у ньому відсутній висновок, щодо підстав, на які позивач посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, які є предметом розгляду даної справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним та додаткових угод до нього у зв'язку із порушенням прав споживача є необгрунтованими та не доведеними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: