Справа № 139/51/17
РІШЕННЯ

іменем України

10 лютого 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Мельник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2013 року за договором купівлі-продажу позивач придбав у ОСОБА_3 автомобіль LIAZ/110/053/D для розукомплектації на окремі запчастини, який транспортував до м. Снятин Івано-Франківської області власним ходом. Оскільки під час зупинки даного транспортного засобу у водія не було документів про його реєстрацію, автомобіль було направлено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ОСОБА_2

Вважаючи, що відповідач незаконно відмовляє йому у поверненні автомобіля та незаконно утримує його майно, а також, що листом № 9/1795 від 20 квітня 2015 року той фактично оспорює право власності на запчастини у вигляді автомобіля LIAZ, 19 січня 2017 року з відповідним позом ОСОБА_1 звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на запчастини у вигляді автомобіля LIAZ/110/053/D.

Позивач та його представник (а.с. 14, 15) у судове засідання не зявилися. 06 лютого 2017 року ОСОБА_4 подав до суду заяву, у які просив провести розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 27).

Представник відповідача ОСОБА_2 Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області - в судове засідання не зявився вдруге, хоча кожного разу належним чином був повідомлений про судові засідання, про що свідчать розписки про отримання судових повісток (а.с. 26, 30), не повідомив про причину неявки і не просив розглядати справу за його відсутності.

З врахуванням положень ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи на підставі доказів, які подав до суду позивач.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи положення Конституції України, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

Позивач звернувся до суду із цим позовом стверджуючи, що на законних підставах придбав автомобіль і бажає визнати за собою право власності на нього.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із право чинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Закон визначає, що право власності як і будь-яке інше суб'єктивне право виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими повязується виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб.

У ч. 2 ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Окремими нормативно-правовими актами передбачаються різноманітні правовстановлюючі чи інші документи, якими має підтверджуватися право власності. Зокрема, право власності на транспортні засоби має підтверджуватися реєстраційними документами.

Із позовної заяви та матеріалів справи, зокрема, договору купівлі-продажу від 25 квітня 2013 року (а.с. 10) слідує, що ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбав автомобіль, моделі - LIAZ для розукомплектації на окремі запчастини. Під час транспортування автомобіля до м. Снятин Івано-Франківської області, його було зупинено працівниками відділення ДАІ Муровнокуриловецького району і, через відсутність реєстраційних документів, направлено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів відділення поліції в смт Муровані Курилівці.

Маючи намір повернути придбаний ним автомобіль позивач неодноразово звертався до відділення ДАІ Мурованокуриловецького району.

Із отриманої 20 квітня 2015 року відповіді № 1795 начальника відділення ДАІ з обслуговування Мурованокуриловецького району УМВС України у Вінницькій області (а.с. 11) вбачається, що повернення спірного транспортного засобу можливе за умови наявності правовстановлюючих документів на нього.

Подібну відповідь було отримано і на адвокатський запит від 06 жовтня 2016 року (а.с. 12). Зокрема, інспектор поліції вказав, що транспортний засіб LIAZ/110/053/D утримується на арештмайданчику ОСОБА_2, оскільки водій, що керував ним не мав при собі відповідних документів на нього, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та будь-яких документів, що засвідчують його купівлю. Крім того, під час перевірки вказаного автомобіля було виявлено, що встановлені на ньому номерні знаки йому не належать (а.с. 13).

Із позовної заяви слідує, що позивач вважає, що такими відповідями відповідач оспорює його право власності, а тому на підставі ст. 392 ЦК України заявив вимогу до відділення поліції про визнання за ним права власності на запасні частини у вигляді автомобіля LIAZ/110/053/D.

Суд не погоджується із позицією позивача у справі, оскільки вона не ґрунтується на законі та суттєво порушує загальновизнані норми цивільного права.

Зміст права власності розкрито у ч. 1 ст. 317 ЦК України. Так, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

За правилами ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Як слідує із ч. 2 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

У позові позивач стверджує, що за договором купівлі-продажу від придбав запчастини у вигляді автомобіля LIAZ. Однак, такі його твердження спростовуються поданим ним же договором (а.с.10) та обставинами, викладеними у позовній заяві. Зокрема, з них слідує, що ОСОБА_1 було продано сам транспортний засіб, який міг рухатися автомобільними дорогами, а вже метою його придбання було розукомплектування на запасні частини.

Отже, придбаний ОСОБА_1 транспортний засіб LIAZ як учасник дорожнього руху мав відповідати вимогам Закону України «Про дорожній рух», зокрема, він повинен був бути зареєстрованим і на нього мало б бути видано відповідне свідоцтво.

Таким чином, законодавець визначив спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, а відтак - до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб.

За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Верховний Суд України у постанові № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року зробив висновок про те, що позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Суд у цій справі встановив, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладено не у відповідності до вимог закону, відсутні докази про те, що цей автомобіль покладений чи знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за позивачем, а тому прийшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїй постанові № 6-2776цс16 від 18 січня 2017 року.

Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись: статтями 3, 13, 16, 317, 328, 334 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», Постановою Кабінету міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери затверджених постановою КМУ від 11 листопада 2009 року № 1200, статями 3, 6, 8, 10, 57-64, 88, 179, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання права власності у звязку з його безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ______________