Справа № 147/1558/15-ц Провадження № 22-ц/772/19/2017Головуючий в суді першої інстанції Волошин І. А.
Категорія 23Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» - Нечипорука Сергія Петровича на заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ПП «АФ «Іззія» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки, площею 2,5854 га, що розташована в с. Буди, Тростянецького району, Вінницької області.

30.04.2004 року між сторонами у справі був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала належну їй земельну ділянку у строкове платне користування ПП «АФ «Іззія».

Однак, ПП «АФ «Іззія» взяті на себе обов'язки по сплаті орендної плати за 2010-2015 року не виконало та не сплатило орендну плату ОСОБА_2 за вказаний період часу.

За таких обставин ОСОБА_2 просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та ПП «АФ «Іззія».

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року (з урахуванням ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.11.2016 року про виправлення описки) позовні вимоги задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ПП «АФ «Іззія», зареєстрований 10.05.2007 року Вінницькою регіональною філією Центр ДЗК - запис №05, згідно якого ОСОБА_2 передала в оренду ПП «АФ «Іззія» земельну ділянку, загальною площею 2,5854 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходиться на території Будянської сільської ради, Тростянецького району, Вінницької області.

Стягнуто з ПП «АФ «Іззія» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 487,20 гривень.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду представник ПП «АФ «Іззія» - Нечипорук С.П. оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 2,5854, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в с. Буди, Тростянецького району, Вінницької області, на підставі розпорядження Тростянецької РДА від 26.12.2003 року за №346, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 (а.с.8).

30.04.2004 року між ОСОБА_2 та ПП «АФ «Іззія» було укладено договір оренди землі, згідно якого позивачка передала, а відповідач прийняв у строкове платне користування зазначену вище та належну ОСОБА_2 земельну ділянку, для ведення сільськогосподарського виробництва, зі строком дії договором у 20 років.

Зазначений договір оренди був зареєстрований 10.05.2007 року у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №05 (а.с.9-11).

Частиною 2 ст.792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст.15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Пунктами 9 та 11 договору оренди землі від 30.04.2004 року, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, послугами, натуроплатою, перші два роки 1%, що складає 327,63 гривень, далі не менше 1,5 % від вартості паю, що складає 491,45 гривень. Орендна плата вноситься у строк до 15 листопада поточного року і не пізніше.

Відповідно до розділу «Інші права та обов`язки сторін» вищевказаного договору оренди землі, одним із обов'язків орендаря є своєчасне внесення орендної плати.

Згідно п.35 договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є несвоєчасна виплата орендної плати.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст.32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.24 вказаного вище Закону орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п.«д» ст.141 ЗК України однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

З наведеного вбачається, що несвоєчасність сплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31.05.2013 року (а.с.74-77) було скасовано заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.12.2012 року про задоволення позову, зокрема, ОСОБА_2 до ПП «АФ «Іззія»про розірвання договору оренди земельної ділянки через несплату орендної плати та ухвалене рішення про відмову у задоволенні цього позову. Цим рішенням апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_2 орендна плата за 2011-2012 роки була виплачена у передбачених договірними умовами розмірах.

Зазначене рішення набуло законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо сплати орендної плати ОСОБА_2 за період з 2013 року по 2015 рік, представник відповідача зазначає, що 22.02.2013 року між ПП «АФ «Іззія» та ТОВ «Торгмортанс 1» було укладено договір про спільний обробіток землі, в тому числі й землі належної ОСОБА_2, яка зі слів представника ПП «АФ «Іззія» у період з 2013 по 2015 рік отримувала орендну плату саме від ТОВ «Торгмортанс 1», а саме: у 2013 році - 1900 гривень, у 2014 році - 1900 гривень, у 2015 році - 2373 гривень, що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с.72-73).

Про укладення договору про спільний обробіток землі, укладений між ПП «АФ «Іззія» та ТОВ «Торгмортанс 1», ОСОБА_2 відомо не було та своєї згоди на передачу належної їй на праві власності земельної ділянки в користування ТОВ «Торгмортанс 1» вона не надавала.

Надані ПП «АФ «Іззія» докази сплати орендної плати не можуть бути визнані судовою колегією, як належні та допустимі, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1, 2 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Проте, ПП «АФ «Іззія» надало лише копії видаткових касових ордерів, з якими не погоджується позивач ОСОБА_2, представник якої в свою чергу звернувся з клопотанням про призначенням судової почеркознавчої експертизи та витребуванням оригіналів документів.

Однак ні ПП «АФ «Іззія» ні ТОВ «Торгмортанс 1» суду оригіналів видаткових касових ордерів від 11.11.2013 року, 07.11.2014 року, 12.11.2015 року про видачу ОСОБА_2 коштів в рахунок оплату орендної плати, не надали.

Внаслідок відсутності оригіналів фінансових документів проведення судової почеркознавчої експертизи є неможливим, а тому представник позивача не наполягав на її проведення в судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційному суді.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає копії видаткових касових ордерів, самого договору про спільний обробіток землі від 22.02.2013 року, надані суду представником відповідача в якості доказів у справі, неналежними доказами.

Відповідно до ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, доводи апеляційної скарги про виплату ОСОБА_2 орендної плати за 2013-2015 роки ТОВ «Торгмортранс 1» ґрунтуються лише на припущеннях і не можуть бути враховані судом згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до ч.1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В свою чергу докази ПП «АФ «Іззія», викладені в апеляційній скарзі, досліджені в суді першої інстанції не були, оскільки вказані докази були отримані судом першої інстанції лише 16.05.2016 року, тобто після ухвалення судом рішення.

Мотивувальна частина заочного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року містить у собі описки, щодо прізвища позивача та відомостей про земельну ділянку, які не були прийняті до уваги колегію суддів Апеляційного суду Вінницької області, з урахуванням неявної в матеріалах справи ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.11.2016 року про виправлення описки.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» - Нечипорука Сергія Петровича відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.