Номер провадження 2/243/440/2017
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«16» лютого 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю:

- секретарів судового засідання Шевченко В.М.,

- представника позивача ОСОБА_1,

- представника відповідача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про виселення.

09 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя. Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного Договору №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 12840,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 липня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором між банком та ОСОБА_3 17 липня 2007 року укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 та зареєстрованим у реєстрі за №2223.

Відповідно до умов п. 35.3 Договору іпотеки ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, що підтверджується Договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 17 липня 2007 року та зареєстрованим у реєстрі за №2219. Нерухоме майно, зазначене в цьому пункті, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, а саме: житловий будинок, загальною площею 78 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, буд. 91.

Згідно зі статтями 526,527,530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В порушення умов Кредитного договору та ст. 526 ЦК України, відповідач свої зобовязання виконав частково.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та 07 листопада 2014 року судом вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 78,00 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, будинок №91, шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Просить суд передати в управління Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" нерухомість, щодо якої 17 листопада 2014 року по справі №243/5210/14 ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 78,0 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, будинок №91, на період його реалізації або повного виконання умов Кредитного договору № DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року, зобовязати ОСОБА_3 на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов Кредитного договору № DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року повністю вивільнити від будь - яких осіб та їх майна предмет іпотеки, а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі Довіреності № 7764-К -О від 28 грудня 2016 року (а.с.194) позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.175). 27 грудня 2016 року надала до суду Заяву, в якій зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просить розглянути у її відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі Договору на представництво інтересів від 28 грудня 2015 року ( а.с. 48), вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотеко держателя не визнав. До суду 27 грудня 2016 року надав Заперечення, в яких зазначив, що не визнає вимоги позивача з тих підстав, що позивачем в позовній заяві не зазначено, яку продукцію, плоди та доходи він планує отримувати із житлового будинку, в якому мешкає ОСОБА_3, а також не надав докази, що ОСОБА_3 неналежно використовує свій житловий будинок.

Позивач не визначив умови свого управління, які повинні буди зазначені в судовому рішенні.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 03 червня 2014 року, протягом дії вказаного закону не можу бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпеченні зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, та загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З приводу зобовязання ОСОБА_3 вивільнити від осіб та майна житловий будинок, то відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено: що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту можуть бути зокрема: примусове виконання обов'язку в натурі та інший спосіб, встановлений договором або законом.

Однак ні Договором іпотеки від 17 липня 2007 року ні Законом України «Про іпотеку» та іншим законодавством України, не передбачений обовязок іпотекодавця на період до реалізації предмету іпотеки (як зазначено в позові) повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна (у т. ч. власних присутності та майна) житловий будинок, який є предметом іпотеки.

Також фактично до даних вимог банк просить суд зобовязати ОСОБА_3 виселитись із іпотечного будинку, однак відповідно до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-18 від 02 вересня 2014 року протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселень мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 1 даного закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року.

Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», м. Словянськ Донецької області віднесений до території на якій здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, в теперішній час на підставі ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-18 від 02 вересня 2014 року зупинена дія статті 40 Закону України «Про іпотеку» (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), яка є підставою позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що у позивача немає законних підстав вимагати виселення ОСОБА_3 із сімєю із будинку, який знаходиться в іпотеці у ПАТ КБ «Приватбанк», а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 12840 доларів США зі сплатою 10,08 % річних з кінцевим терміном повернення 16 липня 2037 року (а.с. 6-9).

У забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором 17 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку житловий будинок № 91 по вул. Димитрова у м. Словянську Донецької області, що належить їй на праві власності. Договір іпотеки 17 липня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 та зареєстрованим у реєстрі за №2223 (а.с. 10-13).

Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання закріплено у ст. 33 Закону «Про іпотеку».

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області № 243/5210/14 від 07 листопада 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно та виселення - задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року, яка на 09 вересня 2014 року становить 28247 доларів 14 центів США, що є еквівалентом 364 953 грн. 19 коп., та яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 9402 долари 71 цент США; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 7179 доларів 35 центів США; заборгованості з комісії у розмірі 1141 долар 65 центів США; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 9159 доларів 91 цент США; штрафу (фіксована частина) у розмірі 19 доларів США, 35 центів, штрафу (процентна складова) у розмірі 1344 долари 18 центів США, - звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 78,00 кв. м, житловою площею 32,30 кв.м, що розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 91, та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, та який був переданий в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до умов Договору іпотеки від 17 липня 2007 року. Предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 78,00 кв. м, житловою площею 32,30 кв.м, що розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 91, що перебуває у власності іпотекодавця ОСОБА_3, підлягає реалізації із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу житлового будинку ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі Іпотечного договору від 17 липня 2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і передбачає право ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною в розмірі 60600 грн., визначеною і узгодженою сторонами в Договорі іпотеки від 17 липня 2007 року. У решті в задоволенні позову відмовлено. Рішення набуло законної сили 11 листопада 2014 року (а.с. 14-16).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки - будинок звернуто стягнення в судовому порядку та рішення суду не виконано.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Встановлена у статті 34 Закону України "Про іпотеку" можливість отримати іпотечне майно в управління на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем або за рішенням суду (після звернення стягнення на таке майно) за своєю правовою суттю є окремим додатковим способом захисту прав іпотекодержателя. Застосування такого способу має наслідком, зокрема, належне збереження і використання іпотечного майна для отримання доходів, які можуть бути спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Більш того, такий спосіб захисту порушеного права узгоджується зі ст. 16 ЦК України, згідно якою суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, в даному випадку - саме ст. 34 Закону України "Про іпотеку".

Враховуючи, що передача спірного майна в управління на підставі статті 34 Закону України Про іпотеку здійснюється для належного збереження і використання іпотечного майна для отримання доходів, які можуть бути спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Як зазначав Конституційний Суд у рішенні від 2.11.2004 №15-рп/2004, проявом верховенства права є не лише законодавство, а й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо. Вони є нерозривними елементами права і не дають підстав для ототожнення права із законом.

Виходячи з наведеного, слід зробити висновок, що після прийняття Рішення Словянським міськрайонним судом Донецької області № 243/5210/14 від 07 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 91, ПАТ КБ «Приватбанк» має право на управління нерухомістю на період її реалізації або повного виконання умов кредитного договору №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року, оскільки такі дії банку спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, щодо погашення заборгованості за кредитним договором №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року.

У звязку з цим суд приходить до обгрунтованого висновку, що банк вправі вимагати передання в управління вказаного обєкту нерухомості, а тому позовні вимоги про передачу в управління Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" нерухомості, щодо якої винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» 21 вересня 2015 року за № 30.1.0.0/2-582 направляв на адресу ОСОБА_3 Вимогу про добровільне звільнення житлового будинку, загальною площею 78,00 кв. м, житловою площею 32,30 кв.м, що розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Димитрова, 91, разом з усіма членами сімї та іншими мешканцями (а.с.17-19).

Тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача - адвоката ОСОБА_6 на ті підстави, що позивачем не зазначено, яку продукцію він планує отримувати із житлового будинку, в якому мешкає ОСОБА_3, банком не надані докази, що ОСОБА_3 неналежно використовує будинок, не зазначені умови управління будинком, які повинні бути зазначені у судовому рішенні, оскільки банк, при зверненні до суду з даним позовом, посилається на те, що у порушення вимог ст. 34 Закону України «Про іпотеку» на його вимоги про передачу в управління на період реалізації предмету іпотеки, відповідач ухилився від добровільної передачі предмета іпотеки, що є необхідним для виконання рішення суду, на яке банк, як іпотекодержатель, після звернення стягнення на іпотечне майно, має право використовувати іпотечне майно для отримання доходів, які можуть бути спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, щодо погашення заборгованості за кредитним договором №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року.

З Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова , будинок №91, виданої 11 листопада 2011 року, вбачається, що у будинку №91 за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова, зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 44).

З ОСОБА_4 міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області №58-1998 від 01 березня 2016 року, вбачається, що за даними Державного реєстру виборців за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова, зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відомості про реєстрацію неповнолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутні.

Приймаючи до уваги вищезазначену інформацію, судом встановлено, що у будинку № 91 за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова зареєстровані особи, але точні відомості про осіб, які зареєстровані в будинку, суд не може встановити, оскільки з-за проведення антитерористичної операції в м. Донецьку Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області не може точно надати відомості щодо реєстрації осіб.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача - адвоката ОСОБА_6 на ті обставини, що предявлені вимоги позивача до ОСОБА_3 щодо передачі предмета іпотеки в управління банку на період його реалізації або повного виконання умов кредитного договору та зобовязання вивільнити будинок №91 по вул. Димитрова в м. Словянську, Донецької області, фактично є виселенням ОСОБА_3, з будинку, що заборонено ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-18 від 02 вересня 2014 року, оскільки з вимог позовної заяви вбачається, що банком не ставиться питання про виселення ОСОБА_3 з будинку, а вирішується питання лише щодо передачи предмета іпотеки в управління банку на період його реалізації або повного виконання умов Кредитного договору для отримання доходів, які можуть бути спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, щодо погашення заборгованості за кредитним договором №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року, а ст. 34 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що при передачі в управління предмета іпотеки на період до реалізації, іпотекодавець звільняє нерухомість від своєї присутності, присутності інших осіб та особистого майна, з метою надання іпотекодержателю можливості задоволення вимог за рахунок ринкового використання предмета іпотеки, що також не заборонено та не суперечить ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-18 від 02 вересня 2014 року.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про передачу предмета іпотеки в управління Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" на період його реалізації або повного виконання умов кредитного договору та зобовязання вивільнити будинок №91 по вул. Димитрова в м. Словянську, Донецької області підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1218,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1218 грн. 00 коп. за позову до суду та 609 грн. 00 коп. за подачу заяви про витребування доказів по справі та забезпечення позову (а.с.25, 26).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про передачу предмета іпотеки в управління іпотеко держателя. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1827 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 1827 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 74, 77, 79, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-227 ЦПК України, ст. 55 Конституції України, ст. 1050 ЦК України, ст.ст. 7,34 Закону України «Про іпотеку», ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-18 від 02 вересня 2014 року, п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя задовольнити повністю.

Передати в управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, будинок № 50, нерухомість щодо якої 17 листопада 2014 року по справі №243/5210/14 ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 78,00 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова, будинок № 91, на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року.

Зобовязати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, на період до реалізації предмету іпотеки, а саме: житлового будинку, загальною площею 78,00 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова, будинок № 91, або повного виконання умов кредитного договору №DOS1GK40000005 від 17 липня 2007 року повністю вивільнити від будь - яких осіб та майна житловий будинок, загальною площею 78,00 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Димитрова, будинок № 91.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (р/р № 3111, МФО № 305299, ) судовий збір у сумі 1827 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_11