Справа № 131/2228/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" лютого 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданнів в м. Липовець справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування на майно та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 року до Липовецького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТУ ДСА України в Вінницькій області про визнання права власності на спадкове майно, згідно із якою позивачка заявила такі позовні вимоги:

- встановити юридичний факт, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер 28 вересня 2015 року, у м. Іллінці Вінницької області, входить право на отримання вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколи Степановича у зв'язку з відставкою у встановленому ч.1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року) розмірі, а саме: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що з урахуванням розміру його заробітної плати за останньою посадою складає 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень без урахування податків та зборів;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом спадкоємцем першої черги після померлого 28 вересня 2015 року, у м. Іллінці Вінницької області її чоловіка ОСОБА_5, право приватної власності на грошові кошти у сумі 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень без урахування податків та зборів, які є вихідною допомогою судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколи Степановича у зв'язку з відставкою у встановленому ч.1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року) розмірі, а саме: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, які не були одержані спадкодавцем ОСОБА_5 за життя;

- стягнути із Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, (код ЄДРПОУ № 26286152, м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 17) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) грошові кошти у сумі 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень, право приватної власності на які вона отримала в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги після померлого 28 вересня 2015 року, у м. Іллінці Вінницької області свого чоловіка ОСОБА_5, які не були одержані спадкодавцем ОСОБА_5 за життя.

Підставність позову ОСОБА_1 обґрунтовала тим, що вона є вдовою судді Іллінецького районного суду Дєдова М.С., який помер 28 вересня 2015 року у м. Іллінці Вінницької обл. Будучи дружиною спадкодавця та спадкоємцем першої черги, вона законно, вчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, прийняла спадщину свого померлого чоловіка ОСОБА_5, оскільки зареєстрована і фактично постійно проживала разом із ним до дня його смерті у квартирі АДРЕСА_1 (після перейменування вул. Соборна) у м. Іллінці Вінницької обл., здійснила його поховання, а також 26 березня 2016 року у м. Іллінці Вінницької області подала приватному нотаріусу ОСОБА_6 заяву відповідного змісту про прийняття спадщини свого чоловіка ОСОБА_5

До складу спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_5 входить право на отримання вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова М.С., у зв'язку з відставкою у розмірі, встановленому частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року), а саме: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що з урахуванням розміру його заробітної плати за останньою посадою складає 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень без урахування податків та зборів.

За життя її чоловік ОСОБА_5 не отримував вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку.

29 серпня 2016 року вона звернулась із письмовою заявою до ТУ ДСА України у Вінницькій області, в якій просила :

«1. Нарахувати та виплатити ОСОБА_1 спадкоємиці першої черги за законом спадщини померлого 28 вересня 2015 року мого чоловіка ОСОБА_5, яка своєчасно прийняла спадщину), - суму грошових коштів вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколи Степановича у зв'язку з відставкою у встановленому частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03.08.2010 року до 01.04.2014 року) розмірі, - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що з урахуванням розміру його заробітної плати за останньою посадою складає 234 260 грн. без урахування податків та зборів, яку суддя Дєдов М.С. не одержав за життя.

2. Виплату здійснити шляхом перерахування належної їй, як спадкоємцю суми грошових коштів вихідної допомоги на картковий рахунок відкритий на її ім'я в АТ «Ощадбанк» (банківські реквізити для зарахування на картковий рахунок: розрахунковий рахунок № 0001, що відкритий в Іллінецькому ТВБВ 10001/0148 - філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк».

Згідно відповіді ТУ ДСА України в Вінницькій області від 28.09.2016 р. № 04-36/2338, їй, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її вимог про нарахування і виплату, як спадкоємцю суми грошових коштів (спадкового майна) вихідної допомоги судді, у зв'язку із відставкою, яку суддя Дєдов М.С. не одержав за життя, через відсутність для цього правових підстав.

Позивач вважає, що її цивільне, законне право як спадкоємця першої черги на спадкування права власності на спадкове майно (гроші вихідної допомоги) порушене і не визнається, внаслідок чого вона не може володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, тому змушена звернутись до суду із даним позовом у спосіб, що нею обраний.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, однак направила в адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи здійснювати у її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, в заявах, що були адресовані суду, проти вимог за позовом у заявленому обсязі не заперечують, просять розгляд справи провести за їх відсутності.

Представник відповідача - ТУ ДСА України у Вінницькій області ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви розгляд справи просить провести без участі представника територіального управління, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог вони заперечують. Свою позицію з вирішення даного спору представник відповідача аргументував у письмовому запереченні, що додане до матеріалів справи, відповідно до якого зазначив, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме виключено статтю 136 даного Закону, відтак виплата вихідної допомоги, у звязку із виходом судді у відставку не передбачена вказаним Законом.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною ОСОБА_8 України постанови про звільнення з посади, на думку представника відповідача, отож твердження позивача про наявність у її чоловіка ОСОБА_5 права на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є необґрунтованими. При цьому, представник відповідача дотримався позиції викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 щодо фінансових можливостей держави та рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року за №20-рп/2011 щодо того, що передбачені законами соціально економічні права не є абсолютними.

Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

Як убачається із свідоцтва про смерть серія І-АМ №326947 в місті Іллінці 28.09.2015 року помер ОСОБА_5 (а.с.27), який доводився позивачеві ОСОБА_1 чоловіком, підтвердженням чому є свідоцтво про укладення шлюбу серія ІІ-БК №279895 та згідно доданих свідоцтв про народження та відповідно про шлюб (а.с.23-26), був рідним батьком відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) Н.М..

Після смерті ОСОБА_5 28 вересня 2015 року у місті Іллінці Вінницької області відкрилася спадщина.

На виконання п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5, з яких встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не складав, отож спадщина відкрилась за законом. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшла дружина ОСОБА_1В та діти спадкодавця: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Своїм правом на спадкування скористалась позивач ОСОБА_1, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також її зареєстроване і фактичне постійне місце проживання було разом із спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_1 (теперішня вул. Соборна) у місті Іллінці Вінницької області, що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання у паспортних документах, записами домової книги для прописки (реєстрації) громадян-жителів квартири АДРЕСА_2. Діти спадкодавця від своїх часток у спадщині відмовились, про що в межах шестимісячного строку подали нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту.

Отож позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5, яка спадщину прийняла, інші спадкоємці скористались своїм безумовним правом на відмову від спадщини та такі заяви ними не були відкликані у визначені законодавцем строки.

В силу розяснень, які наведені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7, а також в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є належними відповідачами за даним позовом, так як вони спадщини не прийняли, отож щодо них в задоволенні позову слід відмовити та вирішувати справу по суті позовних вимог предявлених позивачем до ТУ ДСА у Вінницькій області.

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що з 20 червня 1982 року ОСОБА_5 обраний суддею Іллінецького районного народного суду Вінницької області (наказ № 53 від 21.06.1982 року) та з цього часу працював суддею в Іллінецькому районному суді.

19 квітня 1984 року виконавчим комітетом Іллінецької районної ОСОБА_8 народних депутатів призначено ОСОБА_5 ОСОБА_9 Іллінецького народного суду.

06 квітня 2000 року ОСОБА_5 обраний Верховною ОСОБА_8 України на посаду судді Іллінецького районного суду Вінницької області безстроково відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_8 України від 06.04.2000 року.

З квітня 1984 року по червень 1987 року та із серпня 1987 року по квітень 2000 року обіймав посаду голови цього суду, з липня 2000 року по листопад 2012 року обіймав посаду голови цього суду, з листопада 2012 року по квітень 2014 року виконував обовязки голови цього суду, з квітня 2014 року по квітень 2015 року обіймав посаду голови зазначеного суду.

11 червня 2015 року ОСОБА_2, обіймаючи посаду судді Іллінецького районного суду Вінницької області, подав заяву до Вищої ради юстиції про звільнення у зв'язку з виходом у відставку, що підтверджується копією вказаної заяви та рішенням ВРЮ №171/0/15-15 від 16 липня 2015 року.

Наведене свідчить, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 тривалий час, - з 1982 року по 2015 рік працював суддею Іллінецького районного суду Вінницької області, що підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_5, копією посвідчення судді Дєдова М.С., наказом про виключення із штату суддів (а.с.22, 34-36, 48).

16 липня 2015 року Вища рада юстиції прийняла рішення про внесення подання до Верховної ОСОБА_8 України про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Іллінецького районного суду Вінницької області, у звязку з поданням заяви про відставку, що підтверджується копією рішення ВРЮ №171/0/15-15 від 16 липня 2015 року. Вказане подання на початку серпня 2015 року внесено на розгляд до Верховної ОСОБА_8 України (а.с.42).

28 вересня 2015 року наказом в.о. ОСОБА_9 Іллінецького районного суду Вінницької області № 24-к від 28.09.2015 року ОСОБА_5 виключено із штату суддів Іллінецького районного суду Вінницької області з 28 вересня 2015 року у звязку зі смертю (а.с.48).

12 листопада 2015 року Верховна ОСОБА_8 України прийняла постанову № 788-VIII «Про звільнення суддів», якою звільнила ОСОБА_5 з посади судді Іллінецького районного суду Вінницької області на підставі пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку (звільнення за заявою про відставку) (а.с.49).

Зазначене також визнається відповідачем, що не потребує доказування в силу ст.61 ЦПК України.

За життя ОСОБА_5 неодноразово протягом 2015 року звертався до ОСОБА_9 Верховної ОСОБА_8 України ОСОБА_10 та ОСОБА_9 комітету Верховної ОСОБА_8 України з питань правової політики та правосуддя ОСОБА_8 з проханням якнайшвидшого вирішення питання про його, ОСОБА_5, звільнення у відставку з посади судді Іллінецького районного суду Вінницької області (а.с.43-46), вказані звернення мотивовані були тим, що він перебував на лікарняних та не отримував заробітної плати, а виплату лікарняних йому значно затримували більш як на два місяці, він перебував у дуже скрутному матеріальному становищі, розраховував на гроші вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою, які заробив за майже 33 роки важкої суддівської праці. Однак за життя ОСОБА_5 не отримав вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою, виплата такої вихідної допомоги йому не здійснювалася, що підтверджується випискою про доходи ОСОБА_5 за 2014-2015 роки із індивідуальної відомості про застраховану особу форми ОК-5 Іллінецького обєднаного управління Пенсійного Фонду України Вінницької області, а розрахунковими листами за 2014 та за 2015 роки (а.с. 50-53).

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою до ТУ ДСА України в Вінницькій області (а.с.57-59), відповідно до вимог поданої заяви позивач просила нарахувати та виплатити їй, ОСОБА_1, спадкоємиці першої черги за законом спадщини померлого 28 вересня 2015 року чоловіка ОСОБА_5, яка своєчасно прийняла спадщину), - суму грошових коштів вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколи Степановича у зв'язку з відставкою у встановленому частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03.08.2010 року до 01.04.2014 року) розмірі, - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що з урахуванням розміру його заробітної плати за останньою посадою складає 234 260 грн. без урахування податків та зборів, яку суддя Дєдов М.С. не одержав за життя. Виплати здійснити шляхом перерахування належної їй як спадкоємцю суми грошових коштів вихідної допомоги на картковий рахунок відкритий на її ім'я в АТ «Ощадбанк» (банківські реквізити для зарахування на картковий рахунок: розрахунковий рахунок № 0001, що відкритий в Іллінецькому ТВБВ 10001/0148 - філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк».

Згідно із відповіді ТУ ДСА України в Вінницькій області від 28.09.2016 р. № 04-36/2338, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її вимог про нарахування і виплату їй, як спадкоємцю суми грошових коштів (спадкового майна) вихідної допомоги судді у зв'язку із відставкою, яку суддя Дєдов М.С. не одержав за життя, через відсутність для цього правових підстав (а.с.60).

Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що на час подання, - 11.06.2015 року, до Вищої ради юстиції ОСОБА_5 заяви про звільнення у відставку, стаж його роботи на посаді судді складав 32 роки 11 місяців 21 день.

Протягом вересня 2015 року ОСОБА_5 перебував на лікарняному, тому за вказаний місяць йому заробітна плата (суддівська винагорода) не виплачувалась, а було нараховано та виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності (лікарняні), що передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», що підтверджується розрахунковими листами.

Разом з тим, ОСОБА_5 станом на вересень 2015 року обіймав посаду судді Іллінецького районного суду Вінницької області та його одномісячна заробітна плата (суддівська винагорода) за вказаною останньою посадою без урахування податків та зборів складала 23 426 (двадцять три тисячі чотириста двадцять шість) гривень, яка в свою чергу складалася з посадового окладу в сумі 13 780 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень та доплати за вислугу років в сумі 9 646 (девять тисяч шістсот сорок шість) гривень.

Згідно із Законом України від 17.09.2015р. № 704-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (опубліковано в «Голос України» від 19.09.2015р. № 174) мінімальна заробітна плата, відповідно до внесених цим Законом № 704-VII змін, з 1 вересня 2015 року становила 1378 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній станом на вересень 2015 року (редакція від 01.04.2015) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто, починаючи із 01 вересня 2015 року оклад судді місцевого суду становив 13 780 грн.; а згідно частини 5 ст. 133 цього Закону суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 30 років - 70 відсотків посадового окладу, тобто 13 780 грн. х 70% = 9 646 грн.

Відповідно до наказу ОСОБА_9 Іллінецького районного суду Вінницької області № 13-к від 20.05.2015 року, ОСОБА_5 з 28 травня 2015 року призначено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, як такому, стаж роботи на посаді судді становив 32 роки 11 місяців (а.с.51).

Чинними на час роботи ОСОБА_5 у липні 2010 року на посаді судді Іллінецького районного суду нормами законодавства, зокрема:

- частиною 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, який втратив чинність із прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010 року, було встановлено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. (Право судді на відставку);

- частиною 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, було встановлено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Станом на 07.07.2010 року безперервний стаж роботи ОСОБА_5 на посаді судді складав повних 28 років.

Таким чином ще у червні 2002 року з набуттям ним 20 річного стажу роботи судді у нього виникло право на відставку із виплатою йому вихідної допомоги та він на підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, мав право у липні 2010 року та можливість вийти у відставку з отриманням вихідної допомоги, однак цим правом він не скористався та продовжував працювати суддею Іллінецького районного суду.

07.07.2010 року Верховною ОСОБА_8 України прийнято ОСОБА_11 України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, який набрав чинності 03.08.2010 року, яким також передбачалось право судді на відставку із виплатою йому вихідної допомоги.

Чинною із 03.08.2010 р. до 28.03.2015 р. редакцією частини 1 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, було встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Чинною на час подачі 11.06.2015 р. ОСОБА_5 заяви про звільнення з посади судді у відставку, редакцією частини 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (7 липня 2010 року) було також встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Наведене свідчить, що право на відставку виникає з часу, з якого стаж роботи на посаді судді досяг 20 років, а тому саме ця обставина є умовою набуття права на відставку.

ОСОБА_5 досяг 20 років стажу роботи на посаді судді ще 21 червня 2002 року, отож суд вважає, що право на відставку він набув ще задовго до подання заяви про звільнення з цієї підстави, а факт подання заяви про звільнення у відставку є лише доказом реалізації вказаного права судді на відставку.

Чинною із 03.08.2010 року до 01.04.2014 року редакцією частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З системного аналізу вказаних норм права (ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI) вбачається такий висновок, - вихідна допомога виплачується судді, котрий набув право на відставку; її виплата проводиться після реалізації такого права (права на відставку), реалізацією суддею свого права на відставку є подання останнім заяви про відставку.

За частиною першою статті 126 Основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Складовими частинами цих правових гарантій є особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів, тощо.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Отже, суддя за виконану ним роботу отримує заробітну плату, - суддівську винагороду.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Вона складається з заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 цієї ж норми права передбачено, що іншими заохочувальними і компенсаційними виплатами є виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, вихідна допомога судді, який вийшов у відставку, є винагородою за працю протягом певного часу.

А тому, ця виплата входить до структури заробітної плати.

Більше того, її розмір обчислюється з урахуванням розміру місячної заробітної плати (10 місячних заробітних плат).

Пунктом 28 Розділу 2 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в тій редакції, яка встановлювала право судді, який вийшов у відставку, на виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Ці зміни набрали чинності з 01 квітня 2014 року.

Отже, з 01 квітня 2014 року припинила існувати законодавча норма щодо виплати вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, зокрема, стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, в тій редакції, яка встановлювала право судді, який вийшов у відставку, на виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, виключення статті 136 Закону № 2453-VI (в тій редакції, яка встановлювала право судді, який вийшов у відставку, на виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою) не може скасовувати вже існуюче право судді Дєдова С.М. на одержання вихідної допомоги.

Такі зміни до статті 136 Закону № 2453-VI, могли стосуватися щодо суддів, у яких на час набрання цими змінами чинності не виникло право на відставку, тобто стаж роботи судді станом на 01 квітня 2014 року не складав 20 років.

У той же час встановлено, що безперервний стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді Іллінецького районного суду станом на 01 квітня 2014 року складав більше як 31 рік.

Сутність викладеного дає підстави зробити обґрунтований висновок, що ОСОБА_5 на час подання ним, - 11.06.2015 року, до Вищої ради юстиції заяви про звільнення у відставку, набув, мав і не був позбавлений свого законного права на відставку з виплатою йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою в сумі 234 260 грн. (23 426 грн.х10=234 260 грн.), а також реалізував це своє право на відставку з можливою виплатою йому вихідної допомоги, подавши 11.06.2015 року до Вищої ради юстиції заяву про своє звільнення у відставку, однак з причин, які не залежали від нього, тривалий розгляд Верховною ОСОБА_8 України подання ВРЮ про звільнення у відставку та передчасна смерть ОСОБА_5, не дозволили йому за життя отримати суму вихідної допомоги судді.

Окрім того, відповідно до розяснень ДСА України, які містяться у листі «Про надання розяснень стосовно виплати вихідної допомоги суддям» від 28.10.2016 року №10-7773/16, за підписом ОСОБА_9 ДСА ОСОБА_11, розяснено, що відрахування судді зі штату суду на підставі наказу голови відповідного суду не є звільненням з посади судді відповідно до Конституції України, законів України від 07.07.2010 № 2453-VІ та від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини третьої статті 122 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною ОСОБА_8 України постанови про звільнення з посади судді.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тому, із вище зазначеного вбачається, що оскільки ОСОБА_5 звільнено з посади судді Іллінецького районного суду Вінницької області на підставі пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку (звільнення за заявою про відставку) чинною і дотепер постановою Верховної ОСОБА_8 України № 788-VIII «Про звільнення суддів» від 12 листопада 2015 року; а згідно із розясненнями ДСА України (від 28.10.2016 року №10-7773/16) наказ Іллінецького районного суду № 24-к від 28.09.2015 року про виключення із штату суддів Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколу Степановича з 28 вересня 2015 року не є звільненням з посади судді, тому відповідач ТУ ДСА України у Вінницькій області зобовязаний був 12 листопада 2015 року, тобто у день прийняття Верховною ОСОБА_8 України постанови № 788-VIII «Про звільнення суддів» на підставі ч.1 ст. 116 КЗпП України, ст. 22 Конституції України, ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції із 03.08.2010 року до 01.04.2014 року), ст. 1227 ЦК України та інших норм права зазначених у цій заяві провести розрахунок при звільненні, а саме в числі іншого нарахувати та виплатити спадкоємиці ОСОБА_1 суму грошових коштів вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, яку її чоловік ОСОБА_5 не отримав за життя.

Статтею 8 ЦПК України, визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_8 України, суд застосовує міжнародний договір.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 за заявою N 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку мають місце легітимні сподівання особи на отримання вихідної допомоги ще за його життя, а як наслідок успадкування такого права позивачем є конкретним. Таким чином на них поширюється режим "існуючого майна".

Відмова відповідача у передачі спадкоємцю ОСОБА_1 у власність спадкового майна (нарахування та виплати суми грошей вихідної допомоги судді у відставці, які її покійний чоловік заробив за 33 роки роботи, але не отримав за життя) є втручанням у право власності та право на мирне володіння майном, що є порушенням.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Так само, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 N 5-рп/2002, від 17.03.2004 N 7-рп/2004, від 01.12.2004 N 20-рп/2004, від 09.07.2007 N 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 N 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Надаючи правову оцінку доводам відповідача стосовно права держави зменшувати соціальні виплати у зв'язку із фінансовими труднощами держави, аргументованим наведеними рішеннями Конституційного Суду України, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, суд звертає увагу, що в даному випадку має місце інша ситуація, оскільки має місце втручання у право на мирне володіння майном.

Згідно із ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку встановлення цих фактів.

ОСОБА_12 Міністрів Української РСР «Щодо видачі заробітної плати, не одержаної до дня смерті робітника чи службовця» від 22.11.1984 № 620-р та постанова ОСОБА_12 Міністрів СРСР «Про порядок видачі заробітної плати, яка не була отримана до дня смерті робітника чи службовця» від 19.11.1984 № 1153, якими передбачено, що заробітна плата, не отримана до дня смерті робітника чи службовця, видається членам сімї, які проживали разом з ним, а також особам, які перебували на внаслідок непрацездатності на утриманні померлого.

Відповідно до статей 149, 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 4.3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, затвердженого ОСОБА_9 Державної судової адміністрації України 25.09.2015 р., територіальне управління здійснює функцію розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих загальних судів Вінницької області (в тому числі Іллінецького районного суду Вінницької області). Йдеться про те, що на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області покладено також обовязки та повноваження щодо вирішення питань із нарахування, проведення усіх виплат суддям місцевих (загальних) суддів Вінницької області, у тому числі і виплати вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку судді Дєдову М.С. (ст.ст. 145, 148-151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, п. 4.3, п. 4.12 Положення «Про ТУ ДСА України у Вінницькій області», затвердженого 25.09.2015 р. ОСОБА_9 ДСА України ОСОБА_11, до повноважень ТУ ДСА України у Вінницькій області).

Загальновідомо, що у законодавстві України закріплений такий принцип правової визначеності, за яким реалізація одним субєктом свого законного права забезпечується обовязком іншого субєкта правовідносин вчинити певні дії на користь цього одного субєкта, який реалізує таке право; тобто із часу реалізації суддею свого права на відставку з виплатою йому вихідної допомоги шляхом подання останнім заяви про відставку, у держави в особі відповідних державних органів (ТУ ДСА) виникає обовязок забезпечити резервування певної суми грошових коштів необхідних для виплати в майбутньому вихідної допомоги, її нарахування та виплата вихідної допомоги (ст.120, ст. 136, ст.ст. 145, 148-151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI).

Сума вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Дєдова М.С. складає 234 260 гривень з розрахунку 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (23 426 грн.х10 = 234 260 грн.) без урахування податків та зборів (ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року), ч.3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній станом на вересень 2015 року (редакція від 01.04.2015 р), наказ ОСОБА_9 Іллінецького районного суду Вінницької області № 13-к від 20.05.2015 року про призначення ОСОБА_5 з 28 травня 2015 року щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, ОСОБА_11 України від 17.09.2015 р. № 704-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (опубліковано в газеті «Голос України» від 19.09.2015р. № 174) мінімальна заробітна плата, відповідно до внесених цим Законом № 704-VII змін, з 1 вересня 2015 року становить 1378 грн.).

Враховуючи викладене, а також встановлення наявності факту порушення законного права спадкоємця першої черги ОСОБА_1 на успадкування нею права власності на спадкове майно (гроші вихідної допомоги) відповідачем в особі ТУ ДСА України у Вінницькій області, внаслідок чого вона не може цим майном мирно та вільно володіти, користуватись і розпоряджатись, отож суд дійшов до переконання, що таке її право підлягає захисту судом у спосіб шляхом встановлення юридичного факту, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 входить право на отримання вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова М.С. у зв'язку з відставкою у встановленому ч.1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року) розмірі, а саме: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; визнання за ОСОБА_1 в порядку успадкування за законом спадкоємцем першої черги після померлого чоловіка ОСОБА_5 права приватної власності на грошові кошти у сумі 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень без урахування податків та зборів, які є вихідною допомогою судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова М.С., які не були одержані спадкодавцем за життя; а також стягнути із ТУ ДСА України в Вінницькій області, на її, ОСОБА_1 користь, грошові кошти у сумі 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень, право приватної власності на які вона отримала в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_5

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується приписами ст.88 ЦПК України, а також враховує, що ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 20.12.2016 року позивача було звільнено від сплати судового збору, тому суд присуджує усі судові витрати з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, ст.8, ст.22, п.9 ч.5 ст. 126, ст. 131 Конституції України, ст.120, ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року), ст.6, ст. 1 Протоколу №1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», правових висновків у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 березня 2011 року у Справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05), ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1220, 1221, 1227, 1268, 1269 ЦК України, розпорядження ОСОБА_12 Міністрів Української РСР «Щодо видачі заробітної плати, не одержаної до дня смерті робітника чи службовця» від 22.11.1984 № 620-р та постанови ОСОБА_12 Міністрів СРСР «Про порядок видачі заробітної плати, яка не була отримана до дня смерті робітника чи службовця» від 19.11.1984 № 1153, ст.ст. 145, 148-151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, п. 4.3, п. 4.12 Положення «Про ТУ ДСА України у Вінницькій області», ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування на майно та стягнення грошових коштів, - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування на майно та стягнення грошових коштів, - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер 28 вересня 2015 року, у м. Іллінці Вінницької області, входить право на отримання вихідної допомоги судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколи Степановича у зв'язку з відставкою у встановленому ч.1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року) розмірі, а саме: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що з урахуванням розміру його заробітної плати за останньою посадою складає 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень без урахування податків та зборів.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) в порядку успадкування за законом спадкоємцем першої черги після померлого 28 вересня 2015 року, у м. Іллінці Вінницької області її чоловіка ОСОБА_5, право приватної власності на грошові кошти у сумі 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень без урахування податків та зборів, які є вихідною допомогою судді Іллінецького районного суду Вінницької області Дєдова Миколи Степановича у зв'язку з відставкою у встановленому ч.1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції чинній із 03 серпня 2010 року до 01 квітня 2014 року) розмірі, а саме: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, які не були одержані спадкодавцем ОСОБА_5 за життя.

Стягнути із Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, (код ЄДРПОУ № 26286152, м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 17) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) грошові кошти у сумі 234 260 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят) гривень, право приватної власності на які вона отримала в порядку успадкування за законом як спадкоємець першої черги після померлого 28 вересня 2015 року, у м. Іллінці Вінницької області свого чоловіка ОСОБА_5, які не були одержані спадкодавцем ОСОБА_5 за життя.

Стягнути із Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, (код ЄДРПОУ № 26286152, м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 17) в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 618, 20 (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень 20 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя: ОСОБА_13