Справа № 426/8457/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Реки А.С.,

за участі секретаря Гапич К.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пугач О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з дійсним позовом до міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до наказу № 2 від 03.11.2014 року її було прийнято на роботу до Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» на посаду головного бухгалтера. 01.06.2016 року наказом за № 31-к від 17.05.2016 року була переведена на посаду заступника головного бухгалтера відповідно до ст. 32 КЗпП за її згодою. 04.07.2016 року наказом т.в.о. директора МКП «Сватівський водоканал» Пугач О.Г. за № 51 їй було оголошено догану, в мотивувальній частині якої було те, що «з 16.06.2016 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, 02.07.2016 року їй треба було стати до роботи, але вона не вийшла, та 04.07.2016 року спізнилася на 1 годину». 04.07.2006 року наказом т.в.о. директора МКП «Сватівський водоканал» Пугач О.Г. № 52 ОСОБА_1 було звільнено згідно п.4ст.40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, про що було здійснено запис в її трудовій книжці.

Позивач вважає дане звільнення незаконним та таким, що не відповідає Кодексу законів про працю з тих підстав, що в наказі № 51 від 04.07.2016 року, яким їй було оголошено догану, зазначено, що вона з 16.06.2016 по 01.07.2016 року вона перебувала на лікарняному, а 02.07.2016 року повинна була стати до роботи, але даний факт не відповідає дійсності, так як 02.07.2016 року був вихідний день, а саме субота. 04.07.2016 року вона спізнилася на роботу на одну годину, але цей факт також не відповідає дійсності, оскільки згідно повістки про виклик до слідчого Сватівського ВП ГУНП в Луганській області Клименко-Курячої Т.В., її було викликано на восьму годину ранку 04.07.2016 року і відповідний документ нею надавався т.в.о. Пугач О.Г., так як за його зверненням до поліції відносно підроблення штатного розпису МКП «Сватівський водоканал її і було викликано на допит. Просить поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Представник відповідача МКП «Сватівський водоканал, не погодившись з позовною заявою, надав заперечення, в яких зазначив, що 04.07.2016 наказом № 51 заступнику головного бухгалтера ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме запізнення на роботу. Згідно наказу № 52 від 04.07.2016 заступник головного бухгалтера звільнена за п.4 ст.40 КЗпП України, а саме за прогул 02.07.2016. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1155-р від 11 листопада 2015 року «Про перенесення робочих днів у 2016 році» 02.07.2016 року є повноцінним робочим днем. Крім того, відповідно до лікарняного, виданого ОСОБА_1 було чітко зазначено стати до роботи 02.07.2016. Звільнення було проведено відповідно до чинного законодавства. Вказання позивача на те, щодо неї було застосовано одночасно два види стягнення (догана та звільнення) не відповідає дійсності, так як догана та звільнення були винесені різними наказами, в різний час 04.07.2016. Ці види стягнення є окремими і ні в якому разі не одночасними, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, суду пояснила, що її звільнили незаконно.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Пугач О.Г. в судовому засіданні позов не визнав, підтримав свої заперечення, зазначив, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з додержанням вимог чинного законодавства. Відповідачючи на питання, вказав, що наказ по підприємству про перенесення робочого дня з 27.06.2016 року на 02.07.2016 року відсутній.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1, згідно наказу № 2 від 03.11.2014 року позивача було прийнято на роботу до Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» на посаду головного бухгалтера (а.с.6).

Згідно копії наказу № 31-к від 17.05.2016 року ОСОБА_1 переведена на посаду заступника головного бухгалтера відповідно до ст. 32 КЗпП за її згодою з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.87).

Згідно копії наказу № 51-к від 04 липня 2016 «Про оголошення догани ОСОБА_1.» вбачається, що ОСОБА_1 оголошена догана за порушення трудової дисципліни. (а.с.7). З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона з доганою не згодна.

З 16.06.2016 р. до 01.07.2016 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні, стати до роботи 02 липня 2016 року, що підтверджується копією листа непрацездатності серії АГЦ № 433280 (а.с.9).

З копії довідки № 21 від 08.08.2016 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працювала в МКП «Сватівський водокал» з 03.11.2014 р. по 04.07.2016 р. за основним місцем роботи та займала посаду головний бухгалтер, та зазначений її заробіток за період з січня по липень 2016 року, який склав 32331,50 грн. (а.с.32).

04.07.2016 головний бухгалтер Скоробогатова О.В. склала доповідну записку, з якої вбачається, що 02.07.2016 року заступник головного бухгалтера ОСОБА_1 на роботі була відсутня (а.с.98).

Після чого комісією в складі т.в.о. директора МКП «Сватівський водоканал» -Пугач О.Г., головного бухгалтера - Скоробогатової О.В., інспектора відділу кадрів - Абдулової Д.А. 04.07.2016 було складено акт про відсутність на роботі протягом робочого дня 02.07.2016 ОСОБА_1 (а.с.100).

Згідно повідомлення від 04.07.2016 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул вбачається, що представник трудового колективу надав згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с.101).

Згідно копії наказу №52-к від 04 липня 2016 «Про звільнення згідно п.4ст.40 КЗпП України» вбачається, що ОСОБА_1, заступника головного бухгалтера, звільнено за порушення трудової дисципліни за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.8). Від підпису ОСОБА_1 відмовилася, що підтверджено актом від 04.07.2016 (а.с.102).

Як вбачається з табелю обліку робочого часу за липень 2016 року - 04 липня 2016 навпроти прізвища ОСОБА_1 зазначено повний робочий день «8», 02 липня 2016 року зазначено прогул.

Відповідно до бухгалтерської довідки розраховано розмір середньомісячної зарплати ОСОБА_1 за період травень-червень 2016 року складає - 5235,85 грн.; розмір середньоденної заробітної плати складає - 268,51 грн.

З повістки про виклик вбачається, що ОСОБА_1 викликалася 04.07.2017 на 9-00 годину до слідчого Сватівського ВП ГУНП в Луганській області Клименко-Курячої Г.В. (а.с.12).

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення: догана чи звільнення.

При цьому згідно зі ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами та доповненнями) прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Посилання відповідача на те, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1155-р від 11 листопада 2015 року «Про перенесення робочих днів у 2016 році» 02.07.2016 року є повноцінним робочим днем, не може бути прийнято до уваги, оскільки на підприємстві не було винесено наказу про перенесення робочих днів саме на 02.07.2016 року.

Відповідно до ст.149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно ст.147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

Згідно роз'яснень (п.22), викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Таким чином, при винесенні відповідачем наказу про звільнення позивача з роботи, ним фактично накладено подвійне стягнення на позивача за одне і те ж порушення, що суперечить вимогам ст.149 КЗпП України.

Посилання відповідача про те, що ці два види стягнення не були винесені одночасно, а в різні години одного й того ж робочого дня не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається зі змістів наказів про накладення дисциплінарних стягнень та пояснень представника відповідача, саме за відсутність ОСОБА_1 02.07.2016 року на роботі, тобто прогул, було застосовано два види стягнення: і догану, і звільнення з роботи.

Також, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України.

Умовами колективного договору встановлено, що на підприємстві встановлена тривалість робочого тижня 40 годин. Допускається перенесення вихідних та робочих днів відповідно рекомендацій уряду (а.с. 54-62). З табелю використовування робочого часу вбачається, що на підприємстві, зокрема для структурних підрозділів та апарата управління підприємства встановлено пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Правилами внутрішнього трудового розпорядку МКП «Сватівський водоканал» встановлено час початку та закінчення роботи, зокрема для структурних підрозділів управління підприємства: початок роботи-7:30, закінчення роботи -16:30, обід 12:00-13:00, напередодні святкових і неробочих днів тривалість роботи скорочується на 1 годину (а.с.63).

Згідно Розпорядження КМУ від 11 листопада 2015 р. № 1155-р «Про перенесення робочих днів у 2016 році», рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій перенести у порядку і на умовах, установлених законодавством, у 2016 році для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочі дні, зокрема, з понеділка 27 червня - на суботу 2 липня.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 67 КЗпП України, з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів (стаття 73), а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Власник або уповноважений ним орган у разі застосування рекомендації Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за два місяці видає наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, в установі або організації, погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Таким чином, Розпорядження КМУ носить рекомендаційний характер. Під час розгляду справи судом було встановлено, що по керівником МКП «Сватівський водоканал» не видавався відповідний наказ про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, а саме з 27.06.2016 року на 02.07.2016 року, таким чином відсутність позивача на роботі 02.07.2016 року не є прогулом.

Що стосується причини запізнення позивача 4 липня 2016 року, судом було встановлено, що ОСОБА_1 викликалася до слідчого Сватівського ВП ГУНП в Луганській області Клименко-Курячої Г.В.

Так, згідно зі ст. 133 КПК України слідчий чи прокурор під час досудового розслідування мають право викликати особу, якщо є достатні підстави вважати, що вона може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов'язковою. Відповідно до п.1 ч.2 ст.66 КПК України свідок зобов'язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора.

Таким чином, відсутність позивача на роботі протягом 1 години 04.07.2016 року у зв`язку із викликом слідчого, вважається з поважної причини. Окрім того, як вбачається з табелю обліку робочого часу за липень 2016 року - 04 липня 2016 року навпроти прізвища ОСОБА_1 зазначено повний робочий день «8».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку про визнання наказу № 52-к від 04 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи незаконним, і вважає за необхідне скасувати вищевказаний наказ та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал».

Згідно вимог ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Так, згідно бухгалтерської довідки розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_9 складає 5235,85 грн., розмір середньоденної заробітної плати складає 268 грн. 51 коп.

Суд виносить рішення про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто з моменту звільнення та до ухвалення судового рішення про поновлення на роботі.

Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати (268,51 грн.) на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (158 днів), що становить (268,51 грн. х 158 робочих днів) = 42424,58 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 липня 2016 року по 15 лютого 2017 року в розмірі 42424 грн. 58 коп.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема враховується характер та тривалість страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 15000 грн., позивач зазначає, що внаслідок звільнення вона була безпідставно позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Також, постійні хвилювання про тек, як забезпечити себе та свою сім'ю, тримало її в постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення призвело до того, що вона постійно думає, як та куди влаштуватися на роботу, оскільки звільнення відбулося раптово, більш того, без будь-яких законних підстав, що спричинило їй значні моральні страждання.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визнавши звільнення ОСОБА_1 незаконним, суд приходить до висновку про те, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, їй важко було знову працевлаштуватися, що призвело до хвилювань, нервової та психологічної напруги.

Враховуючи викладене, виходячи з обставин заподіяння шкоди, ступеню страждань позивача, та засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на корить держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст. 40,147, 149, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами та доповненнями), Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Наказ Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» № 52-к від 04 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного бухгалтера Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» з 05 липня 2016 року.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42424 (сорок дві тисячі чотириста двадцять чотири) грн. 58 коп.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь з Міського комунального підприємства «Сватівський водоканал» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 5370 (п'ять тисяч триста сімдесят) грн. 20 коп.

У задоволені інших вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не була подана.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Сватівський районний суд Луганської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення буде складено та підписано протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2017 року.

Суддя А.С. Река