Номер провадження: 22-ц/785/3685/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікромегас Домсервіс-1» про визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» про визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 01.12.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» був укладений договір №П/77 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Однак, позивач вважає, що умови договору є несправедливими та не відповідають законодавству, зазначивши, що укладений договір був ним підписаний під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки розраховував на виконання даної обіцянки щодо відновлення його квартири, вказавши на те, що над його квартирою в технічному поверсі знаходиться котельня, з якої неодноразово заливало його квартиру №77, що знаходиться на десятому поверсі будинку №2-а по вул. Паустовського у м. Одесі.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати недійсним укладений договір та відшкодувати йому завдану моральну шкоду.

В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» про визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, суд дав неправильну оцінку доказам, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності від 12.03.2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

01.12.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» був укладений договір №П/77 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, пунктом 8.1 зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до дати його розірвання.

Згідно листа-відповіді ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» від 25.12.2015 року, вбачається, що укладений договір складено на основі Типового договору, передбаченого вимогам законодавства.

15.05.2015 року на підставі рішення №897-VI між Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (замовник) та ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» (виконавець) був укладений договір на утримання 10-ти поверхового 80-квартирного житлового будинку, який знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка, вул. Паустовського, буд. 2а.

Також судом встановлено, що з моменту підписання договору, ОСОБА_2, споживав надані йому забудовником послуги в повному обсязі, що підтверджується наданими позивачем квитанціями про оплату за комунальні послуги, що підтверджує факт виконання позивачем умов підписаного ним договору.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до суду не були надані докази про те, що договір був ним підписаний під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики, для можливості вирішення судом обґрунтованості передбачених ст.230 ЦК України підстав.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст.ст.11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки, позивачем не були доведені вимоги позову, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволені позову про визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом неправильно встановлений предмет доказування, оскільки суд взяв до уваги ту обставину, що договір був підписаний ОСОБА_2 під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики, а повинен був взяти до уваги, що укладений договір не відповідає іншим актам цивільного законодавства, а саме спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме договором №П/77 від 01.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, за умовами якого ТОВ «Мікромегас Домсервіс-1» прийняло на себе зобовязання надавати ОСОБА_2 послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, а останній проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняв на себе обовязок проводити оплату за надані послуги, тобто погодився зі всіма пунктами вказаного договору, та на якому поставив свій особистий підпис.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_6