Дата документу 11.04.2017 Справа № 554/7577/16-ц
Провадження №2/554/411/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарях: Мороз Ю.Є., Садошенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг у розмірі 80819 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 25.05.2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір №3В/113 про надання інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості. За умовами договору позивач в особі агентства нерухомості «Ніка» зобовязалася надати ОСОБА_2 інформаційно-консультативні послуги з приводу продажу належного їй обєкта нерухомості, а саме квартири №69, що знаходиться в корпусі №3 будинку №17/24 по вул.Героїв Сталінграду в м.Полтаві, що належить їй на праві особистої власності на підставі договору поділу майна подружжя від 28.08.2013 року та договору дарування від 28.08.2013 року. В свою чергу відповідач зобовязалася сплатити кошти за надані послуги, що відповідно до п.4.2 договору складають 3% від реальної (продажної) вартості обєкта нерухомості, а саме: 500 доларів США, що еквівалентно 13315 гривень (26,63 гривень за долар США згідно курсу НБУ на 09.09.2016 року). Сторони за договором погодились, що обовязки виконавця за даним договором визнаються виконаними у випадках підписання сторонами акту виконаних робіт. В цей же день відповідачці були надані послуги щодо продажу її квартири, що підтверджується актом виконаних робіт від 25.05.2016 року. Позивачем були виконані всі обовязки, покладені на виконавця відповідно до умов договору, 25.05.2016 року виконавцем замовнику було запропоновано потенційного покупця, між відповідачем та ОСОБА_3, особою яка виявила бажання придбати обєкт нерухомості, що належить відповідачу, було укладено попередній договір (договір завдатку) б/н від 25.05.2016 року, згідно якого сторони зобовязались в строк до 25.06.2016 року укласти відповідно до вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу квартири №69, що знаходиться в корпусі №3 будинку №17/24 по вул.Героїв Сталінграду в м.Полтаві, та на підтвердження даного зобовязання відповідач отримала від ОСОБА_3 завдаток в сумі 1000 доларів США. Згідно акту виконаних робіт ОСОБА_2 зобовязалась оплатити вартість наданих інформаційно-консультативних послуг у розмірі еквівалентній 500 доларів США строком до 25.06.2016 року. Посилаючись на те, що відповідач відмовилася від продажу обєкта нерухомості після підписання попереднього договору, відмовилася відшкодувати виконавцю витрати понесені нею згідно п.п.2.1.1, 2.1.2, 2.1.5, 2.1.7, 2.1.11 договору та сплатити послуги згідно п.4.2 договору, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 вартість наданих інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості в сумі 13315 гривень, штраф у розмірі пятикратної вартості послуг за невиконання договору 66575 гривень, пеню у розмірі 1% від суми прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення) за кожний день прострочення 929,50 гривень, а загалом 80819 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Пояснив, що договір укладався з відповідачем власником квартири, її чоловік був лише повідомлений про укладення цього договору, бо він зареєстрований в квартирі, йому послуги не надавалися, його лише інформували. В один день все робилося, щоб клієнт не їздив кілька разів, зразу ж знайшли покупця; їм відомо, що ОСОБА_2 не продала квартиру, завдаток в 1000 доларів США ОСОБА_3 не повернула, справа розглядається в суді. Хто заповнював попередній договір купівлі-продажу квартири йому не відомо. Експертна оцінка майна не проводилася, кошти за це відповідач позивачу не сплачувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила у задоволенні вимог відмовити. Пояснила, що позивач фактично нічого не робила; договір укладався також з її чоловіком ОСОБА_5, вони вдвох його підписували; у чоловіка були всі документи на квартиру, він їх віддав лише після звернення до правоохоронних органів в лютому 2017 року; вона і на той час і тепер не відмовляється продавати квартиру, але проти цього заперечує чоловік, оскільки агентство за усною домовленістю повинно було знайти варіанти квартир для неї та чоловіка, але цього не зробило; в квартирі зареєстровані пятеро людей, в тому числі неповнолітня дитина, іншого житла у них немає; вона не брала завдаток від ОСОБА_3; вона підписала акт, бо думала продати квартиру та купити дві інші квартири для житла; позивач обманула її, взяла 600 гривень за експертизу, своєю рукою заповнила попередній договір, завдаток також був у неї.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що позивач є сусідкою відповідача, договір був складений таким чином, щоб обманути відповідача, про це, зокрема, свідчить підписання всіх угод в один день.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступник підстав.

Згідно до вимог ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплати виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Обов'язок замовника оплатити послуги, надані виконавцем, відповідно до умов договору, за плату передбачений ст. 903 ЦК України.

Судом та матеріалами справи установлено, що 25.05.2016 року між ФОП ОСОБА_1 (агентство нерухомості «Ніка»), в подальшому «Виконавець», з однієї сторони і гр..ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в подальшому «Замовник», з іншої сторони, було укладено договір №3В/113 про надання інформаційно-консультативних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості. Договір підписано ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до умов вищезазначеного Договору «Замовник» доручає, а «Виконавець» бере на себе зобовязання надавати інформаційно-консультаційні послуги з приводу продажу квартири, за що «Замовник» бере на себе зобовязання сплатити «Виконавцю» грошову винагороду у розмірі, передбаченому цим договором

Відповідно до положень ч.3 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення (послуги).

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем виробником) договірних зобов'язань;

встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права тлумачення договору;

встановлення обов'язку споживача виконати свої зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконує своїх.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

У статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено поняття нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дія, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 року № 1023-Х11 із змінами і доповненнями, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності.

В даному випадку, зі змісту договору про надання інформаційно-консультативних послуг при продажу нерухомості від 25.05.2016 року, укладеного між сторонами, вбачається, що він містить істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду замовника.

Так, у відповідності до умов договору фактично ФОП ОСОБА_1 (агентство нерухомості «Ніка») знімає з себе відповідальність за наслідки невиконання ним обовязків, передбачених у п.2 Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості від 25.05.2016 року. Договір не передбачає відповідальності виконавця в разі невиконання, часткового виконання або неналежного виконання ним послуг. Договором встановлені жорсткі обовязки споживача, тоді, як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця. В даному випадку тільки виконавець визначає відповідність послуг умовам договору, що вбачається з п.п.3.3.1 3.4.5 Договору.

Крім того, вимога щодо сплати споживачем компенсації у разі невиконання ним зобовязань за договором є непропорційно великою - штраф у розмірі пятикратної вартості послуг за невиконання договору.

Слід також зазначити, що конструкція умов договору №3В/113 про надання інформаційно-консультативних послуг від 25.05.2016 року побудована таким чином, що після підписання акту виконаних робіт (без укладення договору купівлі-продажу) «Замовник» вже позбавлений права вибору покупців для продажу свого житла без сплати «Виконавцю» 500 доларів США, в іншому випадку пеня, штраф в розмірі пятикратної вартості робіт за цим договором.

Відповідно до акту виконаних робіт від 25.05.2016 року «Замовник» зобовязався сплатити «Виконавцю» вартість наданих послуг у розмірі 500 доларів США строком до 25.06.2016 року. Акт підписали ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 (а.с.9). Згідно договору виконавець зобовязався надати комплекс послуг, але даних про їх виконання, всіх або в частині, матеріали справи не містять, в акті виконаних робіт це не викладено, тоді як виконавець просить стягнути непропорційно велику суму коштів, пені і штрафу за невиконання замовником умов договору.

Згідно договору, підтвердженням повного виконання виконавцем зобов'язань за договором перед замовником є підписання сторонами акту виконаних робіт, проте акт про виконані роботи не містить переліку виконаних робіт та не підписаний стороною договору ОСОБА_5

Слід також вказати, що згідно договору (п.п.2.1.9) виконавець зобовязується забезпечити укладення Попереднього договору (договору завдатку) між «Замовником» та покупцем і якщо «Замовник» після підписання Попереднього договору (договору завдатку) та підписання акту виконаних робіт продав вказаний в них обєкт нерухомості іншим особам, «Замовник» виплачує «Виконавцю» штраф у розмірі пятикратної вартості робіт за цим Договором (п.п.3.3.2, п.п.3.3.3).

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до ст. 657 ЦК України укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, договір від 25.05.2016 року, як попередній договір купівлі-продажу квартири, мав бути нотаріально посвідченим.

Наслідки недодержання сторонами вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору передбачені ч. 1 ст. 220 ЦК України а саме такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У той же час, як установлено, між «Замовником» та покупцем жодних договорів купівлі-продажу квартири не укладалося.

Оскільки, попередній договір купівлі-продажу квартири є нікчемним, він не породжує жодних правових наслідків для його сторін, в тому числі і тих, що передбачені п.3.3.3 Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що під час укладення договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з приводу продажу обєкта нерухомості, додаткової угоди, акту виконаних робіт були порушені права ОСОБА_2, як споживача, сам по собі договір є нікчемним, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, позивачем ФОП ОСОБА_1 не було доведено суду позовні вимоги, та не надано доказів на підтвердження позову, в задоволенні вимог позивачу необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 615, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова