Справа № 459/3304/16 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/2146/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області (в подальшому «Фонд»), у якому просив стягнути з Фонду на його користь 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків внаслідок професійного захворювання.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що у звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача значно погіршився стан здоровя, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Згідно довідки серії ЛВА-2 № 006656, виданої обласною МСЕК № 3 28.11.2001 року, йому вперше встановлено 50 % ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 №017630, виданої обласним центром МСЕ Сокальською районною МСЕК, йому встановлено 50 % втрати працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 № 002472 від 04.11.2004 року, виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК, йому встановлено 50 % ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 № 014865 від 23.11.2006 року, виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК, йому безтерміново встановлено 55 % ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-1 №311248 від 23.11.2006 року йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Внаслідок отримання професійних захворювань йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних страждань та порушено нормальні умови його життя, оскільки він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, змушений докладати додаткових зусиль для організації життя (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 70-71).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_4

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що обовязок щодо відшкодування шкоди не може бути покладено на відповідача, оскільки з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», а тому належним відповідачем є роботодавець (а.с.75-78).

Апелянт і його представник, будучи двічі належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 100-103), в судове засідання не зявилися. Представник апелянта подав до суду заяву про апеляційний розгляд справи у його відсутності (а.с. 104).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача (Фонду), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивач з 01.12.1986 року по 26.10.2001 року перебував у трудових відносинах з шахтою № 10 «Великомостівська», коли і був звільнений з роботи у звязку з невідповідністю займаній посаді за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-8).

Відповідно до висновку МСЕК від 28.11.2001 року позивачу уперше було встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності - з 19.10.2001 року (а.с. 27).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відшкодування моральної шкоди позивачу - незалежно від часу настання страхового випадку - не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обовязку здійснювати таку виплату - з посиланням на те, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до частини 8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до п.п. е п.1 ч.1 ст. 21 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Однак, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці, яким внесено зміни до законодавчих актів України. Зокрема, Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності викладено в новій редакції з назвою: Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 7 ст. 36 цього Закону, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ч.8 ст. 36 вказаного Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вказану норму Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку та стягнення такої шкоди з Відділень виконавчої дирекції Фонду не передбачено, що не позбавляє права потерпілих на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України з роботодавця.

Частиною 1 ст. 5 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (які відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За наведених обставин суд першої інстанції, керуючись принципом прямої дії Закону в часі та застосовуючи закон, який діє на час прийняття судом рішення, прийшов до вірного висновку про те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем у справі.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року (а.с. 114).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: