Справа №173/793/16-ц
Провадження №2/173/21/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

У складі: головуючої: - судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів, отриманих без достатньої правої підстави ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про стягнення коштів, отриманих без достатньої правої підстави до відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно якого просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 32111.65 грн., як набуті без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з матеріалів цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього про звернення стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором № DZV0AK13440008 від 05.03.2008 року, позов якого залишено без розгляду, йому стало відомо, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» починаючи з 05.01.2009 року в односторонньому порядку збільшив розмір процентів за кредитним договором з 15.48% до 27.12%, та здійснював нарахування відсотків за збільшеною відсотковою ставкою і після виникнення заборгованості за відсотками та кредитом нарахував додатково, комісію, пеню, штраф та збільшив розмір за резервування.

В результаті цих дій банку загальна сума кредитного договору збільшилась і за даними банку складає 132820 грн.

Повідомлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про підвищення розміру відсотків він не отримував.

Не погодившись із збільшенням розміру відсотків, він в червні 2012 року звернувся до суду з позовом про визнання недійсним умов кредитного договору та стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Згідно ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.05.2016 року його позовну заяву було залишено без розгляду. Ддану ухвалу суду він не оскаржував та звернувся до суду з даним позовом.

Свої зобов'язання за укладеним кредитно заставним договором він виконував сумлінно щомісячно вносячи платіж в сумі 1350 грн., і навіть у більшому розмірі. Про збільшення відсоткової ставки він не знав. Банк не проінформував його про цю обставину у встановленому порядку.

На підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року, яке згодом було скасоване ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було продано його автомобіль DAEWOO LANOS за 61000 грн. Таким чином банк отримав від нього 147096 грн. в той час як за укладеним кредитним договором без підвищення процентної ставки він повинен був повернути банку суму 114984 грн. 35 коп. Сума безпідставно отриманих відповідачем коштів складає 32111 грн.. 65 коп., що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному об'ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи,

Відповідач, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому пояснив, що з позивачем був укладений кредитно-заставний договір, за яким позивач перестав погашати заборгованість за кредитом. В результаті чого було звернене стягнення на предмет застави, а саме автомобіль. Автомобіль був проданий за 61000 грн., і дана сума була розподілена на погашення заборгованості. Прохаючи повернути кошти, позивач допускає арифметичні помилки та не враховує, що позивач повинен був сплачувати і страхові платежі. Про зміну відсоткової ставки позивач повідомлявся. Крім того на даний час сплив строк позовної даності і заяву про його застосування ним подано в письмовій формі.

Суд, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем ОСОБА_1В,. був укладений кредитно заставний договір № DZV0AK13440008 від 05.03.2008 року, згідно якого банк надав позивачу грошові кошти на придбання автомобіля, а позивач зобов'язувався погашати заборгованість за даним договором відповідно до графіка погашення кредиту.

Згідно п.6.3.1 укладеного кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7-ми календарних днів з дня вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Суду надано копію листа від 25.12.2008 року згідно якого за кредитно-заставним договором. укладеним між позивачем та відповідачем було змінено процентну ставку до 27.14%.

Представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що позивач ОСОБА_1, був належним чином повідомлений про зміну процентної ставки, але платежі, враховуючи збільшення процентної ставки, не вносив, тобто неналежно виконував покладені на нього обов'язки, надавши суду копію реєстру поштових відправлень. З дослідженого в судовому засіданні реєстру поштових відправлень № 208 avt вбачається, що під номером 6854 зазначений ОСОБА_1, але адреса, куди направлялось поштове відправлення, зазначена лише м. Верхньодніпровськ без зазначення вулиці, номеру будинку та квартири, що розцінюється судом як неналежне повідомлення позивача ОСОБА_1, про підвищення розміру відсоткової ставки. Так як при відсутності зазначення повної адреси адресата, існують великі сумніви, що поштове відправлення було вручене адресату. Крім того суду не надано доказів того, що дане поштове відправлення було вручене позивачеві.

Прохаючи задовольнити позовні вимоги позивач та представник позивача посилаються на те, що в зв'язку з належним виконанням позивачем ОСОБА_1М,. взятих на себе зобов'язань, виходячи з відсоткової ставки, встановленої при укладанні кредитно-заставного договору та продажем належного позивачу автомобіля, який перебував в заставі, і зарахування даних коштів на погашення заборгованості за укладеним кредитно-заставним договором, позивачем внесена сума на погашення кредитних зобов'язань в більшому розмірі, ніж передбачено укладеним договором, тому просить стягнути з відповідача суму надмірно внесених грошових коштів, як таких які отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини , визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо в зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України підставами позову, які може змінювати лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини. Змінювати підставу позову суд не має права.

В поданій позовній заяві позивач посилається як на підставу задоволення своїх вимог на те, що надлишково отримані грошові кошти на виконання кредитно-заставного договору, отримані відповідачем в розумінні ст.. 1212, 1213 ЦК України

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли п підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілих, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз ч.1,2 ст. 11, ч. 1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.1,2 ст.205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою правовою підставою набуття майна(грошових коштів).

Майно (грошові кошти) не можуть вважатись набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема в наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст.. 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, з яких виникло зобов'язання). Набуття однією із сторін у зобов'язанні майна (грошових коштів) за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття або збереження майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку, визнана недійсною, скасована, змінена, припинена або була взагалі відсутня.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 02.10.2013 року № 6-88цс 13, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або збереження його без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язань повернути майно (грошові кошти) позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а саме: в порядку виконання зобов'язань за укладеним кредитно-заставним договором.

Виходячи з вище викладеного та враховуючи, що доказів про визнання цього правочину недійсним або його розірвання не надано. Судом встановлено, що позивач звертався з позовом до суду про визнання недійсним кредитно-заставного договору. Але позовна заява позивача залишена без розгляду ухвалою в Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області і дана ухвала позивачем не оскаржена в апеляційному порядку та не скасована у встановленому порядку. Тобто умови кредитно-заставного договору, укладеного між сторона не визнані недійсними. Ст.1056-1 ЦК України, якою заборонено збільшувати розмір процентної ставку в односторонньому порядку, набрала чинності лише 09.01.2009 року. В той час як повідомлення про зміну відсоткової ставки ОСОБА_1, датована 25.12.2008 року. Тобто на той час банк мав право збільшувати відсотки в односторонньому порядку. І законність дій банку з цього приводу не є предметом розгляду даної справи. За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що грошові кошти в сумі 32111.65 грн., вважається отриманими відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212. ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе у задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог виходячи з фактичних обставин справи, питання пропуску строку позовної даності та відмови в задоволенні позовних вимог за даними обставинами, судом не досліджуються та не вирішуються.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн.. 20 коп., покладаються на позивача та стягненню з відповідача не підлягають, так як в задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 коштів, набутих без достатньої правої підстави в сумі 32111.65 грн., позивачу ОСОБА_1 - відмовити.

Понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., покласти на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги якщо апеляційна скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги , рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване або змінене

Суддя Петрюк Т.М