АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1984/2017р. Головуючий в 1-й інстанції - Петренко Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 23.02.2012 року вона передала відповідачу ОСОБА_3 у борг 6 000,00 євро до 01.03.2013 р. 12.07.2013 р. відповідач написала нову розписку про отримання в борг 5 895,00 євро, а 01.11.2013 р. про отримання в борг 4 895,00 євро. Відповідач частково повертала борг, а саме 01.11.2013 р. повернула 1 000,00 євро. Таким чином її заборгованість за договором позики, який був фактично укладений 23.02.2013 р. складає 4 895,00 євро. Позивач просить стягнути з відповідача дану заборгованість, яка в еквіваленті складає 121 010,69 грн., витрати на правову допомогу 4 000, 00 грн. та судовий збір .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 121 010,69 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 000, 00 грн. та судовий збір у розмірі 210,11 грн., а всього 126 220, 80 грн..

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2015 року та Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року позивачу, ОСОБА_4, за її аналогічним позовом, про той же предмет із тих же підстав в задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики було відмовлено повністю. Відповідно, якщо позивач уже пред'являла тотожний позов і суд ухвалив рішення по справі повторне звернення до суду не допускається. Також зазначала, що борг вона майже в повному обсязі повернула і винна позивачу лише 515 євро.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представників сторін,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено,що 23.02.2012 року позивач передала у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000 евро, яка зобов»язалася повернути таку ж суму коштів до 01.03.2013 року зі сплатою 4 % річних,про що надала позивачу розписку.

Дана обставина визнана відповідачем і встановлена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року.

Позивач в позовній заяві зазначала, що відповідач 04.04.2013 року,12.07.2013 року частково повертала борг та брала в борг ще,про що надала відповідно 04.04.2013 року розписку,в якій зобов»язувалася повернути отримані у борг 5265 євро в місяць,в якій зазначено про пролонгацію до 31.10.2013 року та 12.07.2013 року розписку про отримання в борг 5895 євро до 31.10.2013 року,а 01.11.2013 року повернула 1000 євро і таким чином сума боргу склала 4 895,00 євро,про що відповідач написала розписку зі строком повернення цієї суми до 01.02.2014 року.

Посилаючись на те,що зі суми позики в 6000 євро,які відповідач отримала 23.02.2012 року,нею повернуто лише 1000 євро,позивач просила стягнути з відповідача 4895 євро,які остання зобов»язалася повернути до 01.02.2014 року,написавши розписку 01.11.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача 121 010,69 грн.,що еквівалентно 4895 євро,суд встановив і виходи з того,що між сторонами склалися правовідносини,які регулюються ст.ст.1047,1048,1049 ЦК України,а саме: отримавши 23.02.2012 року від позивача позику у розмірі 6 000 євро,відповідач повернула лише 1000 євро позики,решту у сумі 4895 євро вона зобов»язувалася повернути до 01.02.2014 року,але свої зобов»язання не виконала.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року,яким відмовлено в задоволенні позову позивача до відповідача про стягнення боргу у розмірі 4 895,00 євро,тобто рішення,яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами ,про той самий предмет і з тих самих підстав,не заслуговують на увагу,оскільки вказане рішення постановлено з підстав безгрошовості розписки від 01.11.2013 року, на яку посилалась позивач, пред»явивши вимоги про стягнення боргу з відповідача.

За позовом, який є предметом розгляду в даній справі, позивач посилалась на розписку від 23.02.2012 року ,якою відповідач підтвердила отримання у позику 6000 євро,а розписка від 01.11.2013 року є лише підтвердження остаточної суми позики,яку відповідач зобов»язувалася повернути до 01.11.2014 року, з урахуванням 1000 євро,які вона повернула позивачу в цей день.

Таким чином даний позов пред»явлений з інших підстав і предметом спору є договір позики,за умовами якого відповідач отримала від позивача 6000 євро і зобов»язувалася повернути до 01.03.2013 року, що нею визнається.

Дана обставина встановлена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Ні суду першої інстанції,ні суду апеляційної інстанції відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів щодо повернення позивачу 5485 євро в рахунок погашення боргу за договором позики від 23.02.2012 року і її борг перед позивачем складає лише 515 євро.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -