Справа № 473/3455/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"07" лютого 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності на нерухоме майно, зняття арешту з майна.

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2016 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - звернувся до суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_2, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 дійсним, визнання права власності на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що позивачем ОСОБА_1 04.12.2001 року з відповідачем ОСОБА_2, який був власником вказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 13.11.2001 року органом приватизації Вознесенської міської ради був укладений у Вознесенському філіалі Південної товарної біржі договір купівлі-продажу цієї квартири, відповідач ОСОБА_2 отримав тоді грошові кошти і між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов правочину купівлі-продажу, але вказаний договір не був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, 10.11.2016 року квартира АДРЕСА_1 державним виконавцем була описана та накладено арешт на неї як на власність відповідача ОСОБА_2, представник позивача просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просить визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 з підстави набуття за договором купівлі-продажу та з підстави передбаченої статтею 392 ЦК України, оскільки право власності позивача на вказану спірну квартиру за біржовим договором купівлі-продажу заперечується державним виконавцем, який 10 листопада 2016 року описав та наклав арешт на майно і просить зняти арешт згідно з протоколом від 10.11.2016 року (постановою від 10.11.2016 року відповідно до уточнення представника позивача в ході судового розгляду назви документа державного виконавця).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнав.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Вознесенського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області - в судовому засіданні заперечує проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд діючи в межах заявлених сторонами вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з того, що право позивача на спірну квартиру не може бути підтверджено в обраний ним спосіб, оскільки для його застосування немає передбачених умов.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.11.2001 року органом приватизації Вознесенської міської ради та право власності на нього зареєстровано в Вознесенському Бюро технічної інвентаризації 26.11.2001 року за № 8133.

04.12.2001 року між відповідачем ОСОБА_2 і позивачем ОСОБА_1 було укладено в Вознесенському філіалі Південної товарної біржі договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, але всупереч частини 2 статті 227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу нерухомого майна не був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_2 30.12.2015 року було проведено державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна з забороною здійснювати відчуження майна - на підставі постанови відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 28.08.2015 року. Також такий тип обтяження - арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження - 12751986) - зареєстровано на підставі постанови від 18.07.2012 року винесеної державним виконавцем Вознесенського відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

Предмет судового розгляду - постанова про опис та арешт майна від 10.11.2016 року винесена державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Миколаївської області на підставі виконавчого листа виданого Вознесенським міськрайонним судом 20.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості в сумі 23060,13 грн. згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», інші вищезазначені постанови виконавця, якими накладено арешт на спірну квартиру, не є предметом судового розгляду.

Вказаною постановою було описано квартиру АДРЕСА_1 як об'єкт власності боржника ОСОБА_2 та передано на зберігання.

У відповідності до п.8 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі, якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи не оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та 376 ЦК України, у всіх інших випадках відповідно до глави 12 ЦК України в редакції 1963 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку(квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Отже, положення ст. 227ЦК України спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі житлового будинку(квартири). Тобто, правові норми закріплені цією статтею мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону «Про товарну біржу» в цілому і разом з частиною другою про те, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню, закріплює умови, за яких угоди можна вважати біржовими. З цього випливає, що положення статті Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер і перевага в застосування надається спеціальному закону - ЦК УРСР - перед загальним.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною.

З позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним позивач не зверталася, за такого наслідком нікчемного правочину є не створення юридичних наслідків для її учасників, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, лише дійсна угода є підставою для набуття права власності, за викладеними нормами права набуттю права власності за договором, який не посвідчено нотаріально, передує визнання такого договору в судовому порядку дійсним.

Не набувши права власностті на квартиру АДРЕСА_1 у позивача відсутня підстава позову передбачена ст.392 ЦК України, оскільки за цією підставою право власності не породжується, а підтверджується наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, яке заперечується іншою особою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду виготовлено в повному обсязі 13.02.2017року.

Суддя: О .Є. Старжинська