Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1739/16-ц
Провадження № 2/321/89/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Михайлівського районного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним.Позов мотивований тим, що 06 січня 2016 року померла його рідна сестра, ОСОБА_6. В звязку з відсутністю спадкоємців першої черги за законом, позивач маючи намір прийняти спадщину як спадкоємець другої черги в установлений строк звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, після чого йому стало відомо про відкриття спадкової справи після смерті сестри приватним нотаріусом ОСОБА_5 за заявою племінниці померлої ОСОБА_2 згідно заповіту. Так як майно, власником якого за життя була ОСОБА_6, в тому числі житловий будинок, померла отримала від їхньої з позивачем матері, ОСОБА_1 зазначається про наявність у нього прав на вказане майно, як родинне. На обґрунтування вимог щодо недійсності заповіту ОСОБА_1 вказує на те, що за життя ОСОБА_6 завжди говорила про його право на будинок, саме він надавав допомогу сестрі, а після смерті організував поховання. Крім того, позивачем зазначається про психічне захворювання померлої, через що остання під час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними, через що просить визнати заповіт недійсним, так як ним порушується його право спадкування за законом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали та заперечували проти його задоволення з підстав відповідності складених ОСОБА_6 заповітів вимогам законодавства та волі померлої, в звязку з чим відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки позивачем не було надано жодних доказів на підставердження позовних вимог.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що померла ОСОБА_6 була її тіткою. За життя ОСОБА_6 повідомляла їй, що має намір залишити все своє майно племінниці ОСОБА_2, яка постійно опікувалась нею. ОСОБА_6 ніколи не хворіла психічними захворюваннями і взагалі не скаржилася на ста здоровя.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_6, яка за життя розповідала їй про свій намір заповісти майно ОСОБА_2 На стан здоровя ОСОБА_6 не скаржилася, психічних відхилень не мала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав:

Судом встановлено, що 06 січня 2016 року померла ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно, розташоване на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області.

За час свого життя 18 березня 2003 року ОСОБА_6 склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 58. Згідно вказаного заповіту ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_2.

Крім того, 28 січня 2009 року приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 посвідчено заповіт ОСОБА_6, який зареєстровано в реєстрі за № 84. Згідно вказаного заповіту ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ЗП № 003799 - ОСОБА_2.

30 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 за заповітами. На підставі вказаної заяви була відкрита спадкова справа за № 14/2016 (а.с.37).

29 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Михайлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6, яка була направлена за належністю приватному нотаріусу Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 (а.с.45-46).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі ст.ст.1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст.215 - 236 ЦК України. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З положень ст.202 та ст.1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У відповідності до ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст.57 ЦПК України передбачає, що фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, встановлюються на підставі, зокрема висновків експертів.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема, психічний стан особи.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 наголошував на тому, що в момент укладення правочину спадкодавець не усвідомлювала своїх дій, а отже її волевиявлення не відповідало внутрішній волі особи, однак для підтвердження даної обставини, яка підлягає доказуванню і з приводу якої між сторонами виник спір, не зважаючи на неодноразові наголошування суду щодо необхідності спеціальних знань для встановлення таких фактів, позивачем під час розгляду справи не заявлялось клопотань стосовно призначення посмертної психіатричної експертизи.

Отже, позивач жодного належного доказу на підтвердження факту існування підстав для визнання заповітів недійсними суду не надав.

Таким чином, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що під час складання заповітів в 2003 та в 2009 роках ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.209, 213-215, 218, 223, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10