Справа № 360/1232/16-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/1208/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 16.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, та вказує, що без її згоди відповідачка ОСОБА_2 вселилася до цієї квартири та утримує її в своєму володінні і не дозволяє їй користуватись цим житлом.

04 липня 2016 року вона письмово звернулася до відповідачки з вимогою про добровільне звільнення самоправно зайнятої квартири, однак, відповідачка на вимогу не відповіла та приміщення не звільнила.

Тому просила усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом виселення відповідачки з цього житла.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року позов було задоволено, виселено ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення та стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірну квартиру позивачки ніким не оспорюється та не скасоване, а відповідачка чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_3 власною квартирою шляхом проживання у ній, через що позовні вимоги про виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина-2» на квартиру з поетапною оплатою, за умовами якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали ОСОБА_2 свій пай у ОК ЖБК «Бригантина-2» у вигляді квартири № 19 у будинку по вул. Шкільній, 8, смт. Немішаєве, Бородянського району, Київської області, з подальшим отриманням відповідачкою свідоцтва про право власності на це майно (а. с. 101).

20 лютого 2013 року ОСОБА_4 як голова правління ОК ЖБК «Бригантина-2» передав вищевказану квартиру ОСОБА_2 на підставі акту приймання-передачі (а. с. 107).

У подальшому, 29 березня 2016 року за позивачкою ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на спірну квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 5-6).

Як вбачається з довідки виконкому Немішаївської селищної ради від 15 квітня 2015 року, а також визнається сторонами, в даній квартирі з 2013 року проживає відповідачка ОСОБА_2 разом зі своєю сімєю (а. с. 72).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру оспорюється сторонами в судовому порядку у межах цивільної справи № 360/31/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про скасування права власності на майно.

Відповідно до ст. ст. 9, 109 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції помилково послався виключно на норми ЦК України, які регулюють право власності на майно, однак не застосував спеціальні норми, які регулюють порядок виселення осіб з житлових приміщень без надання іншого житлового приміщення, враховуючи що вселення ОСОБА_2 у 2013 році у спірну квартиру відбулося з дотриманням умов укладених між сторонами договорів та норм Закону.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про право власності на зазначену квартиру, тому висновки місцевого суду щодо відсутності спору щодо власника цієї квартири є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України як таке, що ухвалене без дотримання норм матеріального права, що підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: