Справа №585/4074/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/702/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (№56) (відбулася зміна назви на Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)») на його користь моральну шкоду у сумі 7000,00 грн., завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції.

Свої вимоги мотивує тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії № 56 з 04.05.2005 року. 01, 02, 09, 15 жовтня та 01 листопада 2013 року він подав начальнику відділення СДПВ 1 ОСОБА_4 конверти, як рекомендовані поштові відправлення, для направлення до Роменського міськрайонного суду Сумської області, Вищого адміністративного суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Сумського окружного адміністративного суду, Харківського апеляційного адміністративного суду, в яких містилися ряд процесуальних документів по його справах у вказаних судах. Конверти він особисто запечатав та оплатив власними марками. В його особовій справі зберігаються дублікати супровідних листів Роменської виправної колонії №56 за вихідними номерами: №15/3554 від 02.10.2013 року, №15/3590 від 03.10.2013 року, №15/3686 від 09.10.2013 року, №12/3685 від 09.10.2013 року, №15/К-55 від 16.10.2013 року, №15/5-57 від 16.10.2013 року та №15/4073 від 04.11.2013 року, підписані начальником установи, в яких зазначено реквізити адресатів, його персональні дані, вид та предмет його звернень, кількість примірників та аркушів, що свідчить про те, що відповідач здійснив перегляд його кореспонденції та не реєстрував її в журналі з приміткою «закритий конверт». Такі дії відповідача, що вчиненні в порушення вимог встановлених Інструкцією № 1304/5 та ч. 4 ст. 113 КВК України, завдали йому моральної шкоди, між ним та адміністрацією виник конфлікт, він втратив спокій, сон та працездатність, що посилило його душевні страждання.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.02.2017 року в задоволенні даного позову ОСОБА_3 відмовлено та стягнуто з нього на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до ряду законодавчих актів, а саме норм ст.ст. 5, 7, 8, 107 КВК України, ст.ст. 269 274, 303, 306 ЦК України, ст. 14 КПК України та ст.ст. 19, 24, 31 Конституції України відповідач повинен був прийняти від нього кореспонденцію та зареєструвати її лиши в запечатаному конверті, оскільки дозволу на ознайомлення з її змістом він не давав, а відправлення такої кореспонденції до суду в запечатаному вигляді не суперечить меті покарання.

Крім того, зазначає про неправомірність стягнення з нього судових витрат, оскільки ним було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору з наданням доказів про відсутність на його особовому рахунку коштів та за відсутності в нього іншого майна.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Представник Роменської виправної колонії №56 в судове засідання не зявився, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що направляючи кореспонденцію засудженого ОСОБА_3, адресовану судам різних інстанцій, Роменська виправна колонія № 56 діяла відповідно до вимог закону, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

З цивільної справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)».

В супровідних листах адресованих Роменському міськрайонному суду Сумської області, Вищому адміністративному суду України, Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Сумському окружному адміністративному суду, Харківському апеляційному адміністративному суду, підписаних начальником Роменської виправної колонії № 56, за вихідними номерами: №15/3554 від 02.10.2013 року, №15/3590 від 03.10.2013 року, №15/3686 від 09.10.2013 року, №12/3685 від 09.10.2013 року, №15/К-55 від 16.10.2013 року, №15/5-57 від 16.10.2013 року та №15/4073 від 04.11.2013 року, зазначені персональні дані ОСОБА_3, суть його звернень до вказаних установ, кількість примірників та аркушів направлених документів (а.с. 37-43, 66-72).

Таким чином, листи ОСОБА_3 адресовані різним судам були переглянуті адміністрацією колонії перед відправкою адресатам.

За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 08.04.2014 року, внесено зміни до КВК України, зокрема до ч. 4 ст. 113 КВК України, слова «організацій та прокуророві» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві».

Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1969/5 від 24.11.2014 року «Про затвердження змін до деяких наказів Міністерства кримінальних покарань», були внесені зміни, зокрема і до п. 4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах», в абзаці другому слова «організацій та прокурору» замінено словами «організацій, до суду та прокуророві».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, кореспонденція засудженого ОСОБА_3 від 01, 02, 09, 15 жовтня та 01 листопада 2013 року адресована до Роменського міськрайонного суду Сумської області, Вищого адміністративного суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Сумського окружного адміністративного суду, Харківського апеляційного адміністративного суду підлягала перегляду, так як останній подав до адміністрації колонії вказані конверти з документами до внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України, і тому на законних підставах була переглянута працівниками виправної установи.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено про завдання йому моральної шкоди діями адміністрації колонії щодо перегляду його кореспонденції, оскільки, відповідач діяв відповідно до вимог закону, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що діями відповідача не було порушено право ОСОБА_3 на таємницю кореспонденції, у зв'язку з чим і відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, є правильними.

Що стосується стягнення з ОСОБА_3 судових витрат, то слід зазначити наступне.

При подачі позовної заяви ОСОБА_3 було заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання даного позову на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, суд наділений правом, у разі наявності відповідної заяви, дослідивши обґрунтування та надані докази у підтвердження такого клопотання, за наслідками його розгляду постановити ухвалу про відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору чи звільнення від його сплати.

Таким чином, дослідивши майновий стан позивача, місцевий суд своєю ухвалою від 10.10.2016 року частково задовольнив дане клопотання ОСОБА_3 та відстрочив сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі відповідно до ст. 82 ЦПК України.

Оскільки позов ОСОБА_3 залишено без задоволення, відповідно до ст. 88 ЦПК місцевий суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, обґрунтовано стягнув з нього судовий збір, що підлягав сплаті при подачі позову до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: