Єдиний унікальний номер 235/6152/16-ц Номер провадження 22-ц/775/70/2017
Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів:Канурної О.Д., ОСОБА_1

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи покупцем за договором, визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на те, що з травня 2012 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах.

У 2013 році вона вирішила купити у відповідачки ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрьська, б. 88, кв.2. З відповідачкою вони домовились про ціну квартири та про сплату вартості квартири по частинам з подальшим посвідченням договору нотаріусом.

З метою купівлі зазначеної квартири 12 червня та 25 вересня 2013 року вона уклала з ПАТ «Дельта Банк» кредитні договори, за якими вона отримала 21000 грн. та 49000 грн., а 29 березня 2013 року уклала з ДП «Тютюнова компанія «Хамадей», де вона працює, договір безпроцентного цільового займу, за яким вона отримала 23000 горн.

Крім того, вона, працюючи в ДП «Тютюнова компанія «Хамадей», мала стабільний заробіток, частину якого також відкладала для покупки квартири.

30 квітня 2014 року вона повністю сплатила відповідачці ОСОБА_3 вартість спірної квартири (134428 грн.).

Після сплати вартості квартири вони з ОСОБА_3 вирішили укласти договір купівлі-продажу з посвідченням нотаріусом. Але відповідач ОСОБА_4 сказав, що в нього на Батьківщині (у Грузії) прийнято нерухомість родини юридично оформлювати саме на чоловіка та висунув вимогу про оформлення договору купівлі-продажу квартири на нього як на покупця, завіривши її, що вона все одно буде її власником, оскільки вони проживають однією родиною.

Довіряючи ОСОБА_4 та не будучи юридично грамотною, вона погодилась на його вимогу.

12 травня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округ ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, де в якості покупця був зазначений відповідач ОСОБА_4

25 червня 2016 року фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_4 припинені. Він виїхав невідомо куди.

Після такої поведінки відповідача вона вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири були порушені її права як фактичного покупця, які вона просила захистити, визнавши частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округ ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за № 376, удаваним з моменту його укладення, визнавши її покупцем за даним договором та визнати за нею право власності на квартиру.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи покупцем за договором, визнання права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права; висновок суду про те, що у 2013 році між нею та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була домовленість про укладення спірного договору купівлі-продажу саме між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідає фактичним обставинам справи; вважає, що посилання суду на відсутність у кредитних договорах відомостей про отримання коштів для придбання спірної квартири не є підставою для виключення їх з колу доказів стосовно походження грошових коштів саме для придбання нею спірної квартири; апелянт також вважає, що в судовому засіданні обєктивно встановлено, що вона повністю сплатила відповідачу ОСОБА_3 вартість квартири до укладення спірного договору, а тому сума 134428 грн. є не завдатком, як вказав суд в рішенні, а авансом, а на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання; отже, суд першої інстанції неправильно встановив предмет доказування, а саме, всупереч ч.3 ст. 60 ЦПК України відніс до нього обставини, які не мають значення для ухвалення рішення по справі (що кошти передавались нею для підтвердження укладення договору між ОСОБА_3 та нею), застосував норму закону (ч.1 ст. 570 ЦК України), яка не підлягає застосуванню в даних правовідносинах, внаслідок чого замість висновку про сплату саме нею коштів ОСОБА_3 в рахунок платежів за передачу у власність квартири, що свідчить про її статус її покупця, зробив помилковий висновок про не встановлення передачі коштів для підтвердження укладення договору між ОСОБА_3 та нею, який не має значення для ухвалення рішення у цій справі; апелянт згодна з висновком суду про те, що передача нею відповідачеві ОСОБА_3 грошів не є доказом, який би спростовував волевиявлення сторін правочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в момент укладення договору, оскільки відповідно до її та ОСОБА_3 пояснень в момент укладення спірного договору волевиявлення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її було направлено на продаж спірної квартири саме їй незалежно від того, на кого право власності на неї було оформлено, але не зрозуміло, чому такий висновок суду привів в подальшому до основного неправильного та нелогічного висновку про залишення її позову без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі розміщенням повідомлення про час і місце розгляду справи на веб-сайті Апеляційного суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада України».

Від представника позивачки ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання удаваним договору купівлі-продажу спірної квартири.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, зокрема передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо.

Згідно ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та повинен одночасно передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат тощо).

Виходячи із зазначених норм матеріального права дійсним покупцем за договором купівлі-продажу є особа, яка сплачує за майно відповідну грошову суму та приймає це майно.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом у 2013 році між позивачкою ОСОБА_2, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була домовленість про укладення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрьська, б. 88, кв.2, зокрема оговорено ціну договору, порядок сплати та оформлення.

12 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 «ПРОДАВЕЦЬ» передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру номер 2, що складається з однієї кімнати, загальною площею 38,3 кв.м, в тому числі житловою 15,0 кв.м у будинку номер 88 по вулиці Краснооктябрьська у місті Донецьку. Ціна квартири становить 134428,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №376.

Згідно показань сторін, а саме позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 дії щодо пошуку вказаного житлового приміщення, його огляду, укладання стосовно нього угод та реалізації їх умов, здійснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_3; при цьому ОСОБА_2 особисто оглядала квартиру і саме вона проводила повний розрахунок за придбане житлове приміщення, натомість ОСОБА_4 участі в підборі квартири для купівлі та розрахунках за неї, не приймав.

З матеріалів справи також вбачається, що 29 березня 2013 року між ДП «Табачна компанія «Хамадей» «Кредитор» та машиністом поточної сигаретної механізованої лінії ДП «Табачна компанія «Хамадей» «зайомник» був укладений договір безпроцентного цільового займу на суму 23000 грн.

12 червня 2013 року та 25 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» були укладені кредитні договори, відповідно до яких ОСОБА_2 отримала кошти у розмірі 49000 грн. та 21000 грн.

Згідно розписок на а.с. 13-16 ОСОБА_3 30 березня 2013 року, 15 червня 2013 року, 26 вересня 2013 року та 30 квітня 2014 року отримала від ОСОБА_2 грошові кошти за будинок, який знаходиться по вул. Краснооктябрьській 88/2 відповідно в сумі 23000 грн., 50000 грн., 20000 грн. та 41428грн.; при цьому в розписці від 30 квітня 2014 року ОСОБА_3 зазначено, що вона віддає техпаспорт для нотаріального оформлення. Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 на власника ОСОБА_3 надана позивачкою до позовної заяви (а.с. 10-13). Зазначені обставини підтвердила ОСОБА_3 і сторонами не оспорені.

Наданою позивачкою довідкою підтверджено, що вона фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 88, кв.2 одна та оплачує комунальні послуги з 25 липня 2013 року.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 у спірній квартирі не був зареєстрований, жодного дня в ній не проживав і взагалі відповідачем ОСОБА_4 не надано обґрунтувань щодо походження коштів, за які було придбано квартиру, при цьому слід врахувати, що ОСОБА_2 є працездатною особою, працює на підприємстві і отримує дохід від 7550 грн. до 7625 грн.

Враховуючи наведені обставини і оцінюючи досліджені наявні у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрьська, б. №88, кв. №2, укладений 12 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є удаваним правочином в частині покупця, оскільки зазначена квартира фактично була придбана ОСОБА_2 за її власні кошти, одержані за кредитними договорами, договором безпроцентної суди та заробітної плати, а відповідач ОСОБА_4 формально вписаний у договір.

Правові наслідки удаваного правочину регламентовано вимогами ст. 235 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири частково удаваним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності на квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1, 309 ч.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи покупцем за договором, визнання права власності задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 12 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округ ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за № 376, удаваним з моменту його укладення в частині покупця ОСОБА_4. Визнати ОСОБА_2 покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 та визнати квартир №2 в будинку №88 по вул. Краснооктябрьській в м. Донецьку приватною власністю ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді: