Дата документу 14.02.2017
Справа № 320/7831/16-ц
Провадження № 2/320/628/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 12 вересня 2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем було укладено договір. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 2000 гривень 00 копійок, з терміном погашення до 11 жовтня 2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1200 гривень 00 копійок. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 16839 гривень 70 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 гривень 00 копійок.

В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

В судове засідання відповідач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає частково та зазначає, що заявлений розмір пені є неспівмірним з розміром основного боргу. Також просить врахувати її важке матеріальне та сімейне становище, тому просить зменшити суму пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти.

Відповідно до п. 27 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Як встановлено в судовому засіданні, 12 вересня 2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем було укладено договір. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 2000 гривень 00 копійок, з терміном погашення до 11 жовтня 2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1200 гривень 00 копійок.

Згідно умов договору, договір складається із заяви-анкети для отримання кредиту та умов видачі кредиту.

При укладенні договору відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі.

На виконання договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором.

Пунктом 3.1.1 договору передбачено, що клієнт зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в дату повернення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до цих умов, договору та/або умов відповідної угоди сторін.

За умовами пункту 3.1.1.2 договору, погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом.

Однак, в порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань.

Згідно пунктів 4.3, 4.4 договору, за порушення строків повернення кредиту клієнт зобов'язується сплачувати товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказана в заяві-анкеті за кожен день простроченого або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та порядку, що наведений у п. 4.4 умов. При виникненні заборгованості клієнт зобов'язується сплачувати товариству пеню у розмірі 2,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на п'ятнадцятий день заборгованості клієнт зобов'язується сплачувати товариству пеню у розмірі 4,02 %, на тридцятий день заборгованості клієнт зобов'язується сплачувати товариству пеню у розмірі 6,67 %.

Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 18 листопада 2016 року має заборгованість 16839 гривень 70 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 1970 гривень 00 копійок заборгованість за кредитом; сума в розмірі 1191 гривня 00 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума в розмірі 13678 гривень 70 копійок пеня.

Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем.

При цьому, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, заборгованість за кредитом та процентами за користування ним станом на 18 листопада 2016 року становить 3176 гривень 00 копійок (1970 гривень 00 копійок + 1191 гривня 00 копійок), а розмір нарахованої пені становить 13678 гривень 70 копійок.

Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що відповідач має на утриманні повнолітню дитину сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом 3-ї групи, та чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який за станом свого здоров'я (відмороження пальців обох кистей ІІ ІІІ ступеня) не може самостійно себе обслуговувати та потребує постійного стороннього догляду. Тобто, у відповідача склалися важкі сімейні та матеріальні обставини, оскільки вона вимушена постійно доглядати за сином і чоловіком, в зв'язку з чим відповідач також постійно несе додаткові витрати, пов'язані з доглядом і лікуванням непрацездатних членів своєї родини.

Отже, приймаючи до уваги, що заявлена сума пені є значною та не може бути визнана співмірною із розміром основного боргу за кредитом і відсотками, тому суд вважає можливим застосувати правила ч. 3 ст. 551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, при цьому враховує такі істотні обставини справи, як сімейний і майновий стан відповідача, яка не мала можливості для погашення кредиту в силу об'єктивних причин, збігу тяжких сімейних і матеріальних обставин, та того факту, що непомірні для сім'ї відповідача грошові зобов'язання негативно відобразяться як на ній самій, так і на утриманцях та членах її родини. Тому суд вважає можливим зменшити суму неустойки (пені) до 300 гривень 00 копійок.

Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 3461 гривня 00 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 1970 гривень 00 копійок заборгованість за кредитом; сума в розмірі 1191 гривня 00 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума в розмірі 300 гривень 00 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 3461 гривня 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 283 гривні 18 копійок.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 536, 549, 551, 610, 611, 616, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 209, 212 215 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» () заборгованість за договором від 12 вересня 2015 року в розмірі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 283 (двісті вісімдесят три) гривні 18 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: