Справа № 372/777/16-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/981/17 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 46 07.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів, рішення, договору іпотеки, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду в інтересах КМУ та ДП «Київське лісове господарство» з вказаним позовом, мотивуючи тим, що за результатами вивчення законності відведення земель лісогосподарського призначення на території Обухівського району Київської області було встановлено, що розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» від 17.03.2008 року затверджено розроблені ТОВ «Інтеграл сервіс» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачам-громадянам ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_12 ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, що знаходяться в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, вилучено їх з постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство», змінено цільове призначення земельних ділянок на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства та видано 22.05.2008 року державні акти на право власності на земельні ділянки. В подальшому змінено цільове використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва, про що також видано акти права власності на землю. В подальшому вказані особи відчужили свої земельні ділянки як повністю так і частково, змінювався власник. Далі позивач зазначає, що в результаті прийнятих розпоряджень Київською ОДА, вилучено та передано у власність громадянам, ліси загальною площею 5,4986 га, які знаходились у одному кварталі лісництва, є єдиним лісовим масивом, площа якого перевищує 1 га, використовувались для ведення лісового господарства ДП «Київське лісове господарство», що свідчить про перевищення головою ОДА передбачених законом повноважень.

Враховуючи викладені вище суттєві порушення вимог законодавства при передачі спірних земельних ділянок третім особам вважає пред'явлення до суду віндикаційного позову про витребування земельних ділянок у відповідачів в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388 ЦК України найбільш вірним, ніж про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та державних актів на право власності на земельні ділянки.

Тому прокурор просив, визнати недійсними розпорядження Київської ОДА від 17.03.2008 року № 278, № 279, № 280, № 281, № 282, № 283 та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 24.11.2008 року № 1876, від 15.03.2010 року № 329, № 331, № 332; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки видані зазначеним у позові особам; визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області індексний номер: 10533393 від 31.01.2014 року; визнати недійсним договір іпотеки від 23.04.2012 року № 933 укладений між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_5; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарства» з незаконного володіння земельні ділянки з зазначеними у позовних вимогах кадастровими номерами, вартістю 83028,86 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати.

Прокурор підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що строк позовної давності не пропущено, оскільки про порушення йому стало відомо у 2014 році.

Представники КМУ та ДП «Київське лісове господарство» позов підтримали та просили його задовольнити.

Представники Обухівської РДА, у квітні 2016 року позов підтримували, а з липня 2016 року просили відмовити у його задоволенні з застосуванням строку позовної давності.

Представник Київської ОДА просив у задоволенні позову прокурора відмовити, зазначав, що прокурором не надано доказів того, що про порушення стало відомо у 2014 році.

Відповідачі - фізичні особи просили у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та застосувати строки позовної давності.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а саме помилково визначено початок перебігу строку позовної давності та проігноровано доводи того, що відчуження об'єктів, що є власністю Українського народу та не можуть перебувати у приватній власності, є триваючим правопорушенням, тому строки позовної давності вважає не пропущеними та просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, а судові витрати стягнути з відповідачів.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу Київська ОДА зазначила, що діяла в межах повноважень визначених законом, оскільки спірними розпорядженнями вилучались земельні ділянки площею 0,99 га кожна, а прокурор дійшов хибного висновку що дані земельні ділянки є єдиним масивом загальною площею 5,4986 га. Зазначили, що посилання на те, що початок відрахування строку позовної давності починається з моменту проведення перевірки прокуратурою Київської ОДА, допустимими доказами не доведено, постанови про проведення перевірки у матеріалах справи немає. Вважають рішення Обухівського суду законним та обґрунтованим та просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Такі самі за змістом заперечення надали відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просили апеляційну скаргу відхилити а рішення Обухівського районного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 17.03.2008 року № 278, 279, 280, 281, 282, 283 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» затверджено розроблений ТОВ «Інтеграл сервіс» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянки загальною площею 0,99 га, 0,5486 га, (ліси) кожна в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у власність ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_14, земельні ділянки, зазначені в п. 2 цих розпоряджень для ведення особистого селянського господарства, цими ж розпорядженнями земельні ділянки вилучені із постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство», а їх пунктом 3 змінено цільове призначення земельних ділянок на землі сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

Вищезазначеними розпорядженнями змінено цільове призначення земельних ділянок з категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам.

В подальшому на підставі вказаних розпоряджень управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Відповідачі ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14 на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 1876 від 24.11.2008 року «Про затвердження технічної документації щодо зміни цільового використання з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» змінили цільове використання земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва та отримали 06.06.2011 року нові державні акти на право власності на земельні ділянки, й в подальшому свої земельні ділянки відповідачі продали або подарували ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Крім того, встановлено, що між ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки від 23.04.2012 року № 933, відповідно до якого земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 передано в іпотеку банку.

В листі ДП «Київське лісове господарство» від 21.01.2016 року, зазначається, що вказані у вимозі прокурора земельні ділянки площею 5,4986 га на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, що передані у власність ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_14 для ведення особистого селянського господарства були розміщені в кварталі 48 Козинського лісництва, були єдиним лісовим масивом і вилучені із земель лісогосподарського призначення відповідно до розпоряджень Київської обласної державної адміністрації №278-283 від 07.03.2008 року, зазначене також підтверджується копією планшету № 3 із відміткою території, де знаходяться земельні ділянки, копією плану лісонасаджень Козинського лісництва та копією схеми розміщення лісових урочищ Козинського лісництва.

Головне управління земельних ресурсів в Київській області надало позитивні висновки державної експертизи землевпорядної документації від 25.01.2008 року щодо вищезазначених спірних земельних ділянок.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що прокурор пропустив строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права, а відповідачі у справі заявили про застосування вказаного строку.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Заявляючи позов, прокурор вважав, що не пропустив строк позовної давності, оскільки про допущені Київською ОДА та Обухівською РДА порушення при винесенні розпоряджень прокурор дізнався лише при проведенні перевірки на підставі постанови № 56 від 18 червня 2014 року, а Кабінет Міністрів України взагалі не знав про вказане порушення до часу проведення перевірки прокурором.

Разом із тим, судова колегія з такими доводами прокурора не погоджується виходячи з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі, яка є предметом перегляду, відповідачами заявлено про застосування позовної давності.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справ №6-2407цс15 від 17.02.2016р., №6-3029цс15, №6-3089цс15 від 08.06.16р., №6-2165цс15 від14.09.2016р.

Так, держава здійснює повноваження власника землі через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин.

Відчуження спірних земельних ділянок відбувалось на підставі розпорядження органу державної влади в особі Київської ОДА. При цьому підготовка цих розпоряджень, виготовлення відповідної технічної документації, затвердження її, реєстрації права власності на землю відбувалась за участю інших державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при здійсненні Київської ОДА повноважень власника землі.

Відповідно до ч.2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (№ 963-IV) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Відповідно до ст. 9 Закону (№ 963-IV) державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель відповідно до Постанови КМУ №1958 від 25.12.2002 року була утворена в складі Державного комітету по земельних ресурсах.

В свою чергу Держземагентсва України-Головне управління земельних ресурсів у Київській області надало 25 січня 2008 року свої висновки державної експертизи землевпорядної документації при виготовленні технічної документації на спірні земельні ділянки, в яких підтвердило відповідність вимогам чинного законодавства вказаних дій відповідачів та позитивно оцінило вилучення вказаних земельних ділянок, зміну цільового призначення та передачі їх у власність громадянам України - відповідачам у справі.

Тобто державі, в особі утворених нею органів, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і об'єктивно могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення.

Державне підприємство "Київське лісове господарство", в інтересах якого прокурором подано даний позов також склало висновок 15 листопада 2007 року відповідно до якого погодило проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП "Київське лісове господарство" та переведення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та передачі її у власність вказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області (за межами населеного пункту), згідно листа-дозволу Київської обласної державної адміністрації №44.5860.2 та № 44.5861.2 від 13 листопада 2007р. відповідно.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Міністерство охорони навколишнього природного середовища України було належним чином повідомлено про погодження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Київське лісове господарство», оскільки представником зазначеного міністерства на місцях є Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, яке 20 грудня 2007 року погодило вищезгаданий проект землеустрою.

Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення цих порушень протягом строку позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту.

Позовна давність за вимогами про оскарження розпоряджень Київської ОДА від 17.03.2008 року закінчилась 18 березня 2011 року, а з вказаним позовом прокурор звернувся до Обухівського районного суду Київської області лише у березні 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

З врахуванням наведеного, судова колегія прийшла до висновку, що позов пред'явлений поза межами позовної давності, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог прокурора.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням, норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :