АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/286/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар Гриньова А.М.

з участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/18335/16-ц за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління державної фіксальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіксальної служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційними скаргами, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом зазначав, що 5 квітня 2013 року відносно нього старшим слідчим в ОВС СВ ДПС у Хмельницькій області старшим лейтенантом податкової міліції Човганом Є.Є. було складено повідомлення про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. ч. 3,5 ст. 27, ч. 3, ст. 212 КК України, яку йому було оголошено 30 травня 2013 року у кримінальному провадженні № 0000001 від 21 листопада 2012 року. У подальшому, за результатами розслідування даного кримінального провадження його було скеровано для розгляду по суті. Процесуальне керівництво та державне обвинувачення у справі здійснювала прокуратура Хмельницької області. Протягом 2013-2015 років кримінальне провадження розглядалося Волочиським районним судом, Апеляційним судом Хмельницької області, Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ України. Вироком Волочиського районного суду його було виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницького області вирок суду першої інстанції залишено без змін. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ України рішення суду першої та другої інстанції залишено без змін. Вказував, що в зв'язку із розслідуванням та розглядом кримінального провадження йому ________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Мороз В.О. Провадження № 22-ц/792/ 286/17

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 33

протиправними діями працівників СВ ДПС України у Хмельницькій області та прокуратури Хмельницької області було спричинено матеріальну шкоду яку він оцінює в 63 578 грн. та моральну шкоду яку він оціню в 2 00 000 грн., оскільки він був позбавлений права жити повноцінним, звичним життям, позбавлений права звично працювати, спілкуватися із рідними та близькими. Замість належним чином лікуватися, змушений був двічі - тричі на місяць приїздити на судові засідання. Такі фізичні навантаження негативно вплинули на стан його здоров'я. В подальшому ОСОБА_1 подав заяву в якій просив позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду, а в частині позову про відшкодування моральної шкоди стягнути із відповідача 41 909, 67 грн..

Ухвалою Хмельницького міськрайоннго суду від 14 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 41 909, 67 грн. моральної шкоди, 5 500 грн. витрат на правову допомогу. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що позивач жодним чином не довів та не обґрунтував, а суд першої інстанції не встановив, яку саме шкоду, протиправними діями чи бездіяльністю Казначейство завдало позивачу та у чому полягає протиправність відповідача. Суд першої інстанції помилково ототожнює Державу Україну з державним органом - Державною казначейською службою України, що є порушенням ч. 2 ст. 176 ЦК України. Оскільки жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Крім того, позивачем необґрунтовано та не доведено дві загальні підстави відшкодування завданої моральної шкоди, а саме протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між протиправністю дій відповідача та моральною шкодою.

Не погоджуючись із рішенням суду Головне управління ДФС у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу на рішення суду в якій просило скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволені позову повністю. Зазначало, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що в ході досудового розслідування позивач переховувався від слідства, перебував у розшуку, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Позивачем не надано відповідних та належних доказів наявності шкоди, протиправної поведінки, вини, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, не наведено доказів про істотність змін у житті позивача, ступінь зниження престижу, ділової репутації, не надав доказів щодо обґрунтованості розміру шкоди, тяжкість вимушених змін та зусиль які йому знадобилися для нормального життя.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що за результатами розслідування слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Хмельницькій області ОСОБА_1 30.05.2013 було оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (кримінальне провадження №0000001), а 18.06.2013 обвинувальний акт про його обвинувачення направлено на розгляд до Волочиського районного суду.

Вироком Волочиського районного суду від 04.03.2014 ОСОБА_1 - за ч.3, ч.5 ст. 27, ч. 3 ст.212, ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч.1 ст.366 КК України - виправдано.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 11.07.2014 апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Волочиського районного суду від 04.03.2014 щодо ОСОБА_1 змінено, в порядку ст.404 КПК України він вважався виправданим за ч.3, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212, ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч.1 ст.366 КК України за недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2015 касаційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11.07.2014 щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий апеляційний розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05.08.2015 апеляційну скаргу прокурора вдруге задоволено частково. Вирок Волочиського районного суду від 04.03.2014 щодо ОСОБА_1 змінено, в порядку ст. 404 КПК України, він вважається виправданим за ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212, ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України за недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 вирок Волочиського районного суду від 04.03.2014 та ухвалу апеляційного суду від 05.08.2015 стосовно ОСОБА_1 залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом протягом 26 місяців 6 днів (2 роки 2 місяці 6 днів).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з врахуванням вимог закону та встановлених обставин справи позивач має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку з незаконним притягненням як обвинуваченого.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За вимогами Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду " в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду " передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства і прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Діючи у відповідності з вимогами закону та фактичними обставинами справи суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення суду в мінімальній сумі 41909,67 грн. (26 місяців 6 днів х 1600), а також правомірно визначено розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України слід відхилити.

Як вбачається з рішення, суд стягнув кошти безпосередньо з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Головного управління Державноїх фіскальної служби України у Хмельницькій області щодо необгрунтованості рішення суду, оскільки ці доводи фактично зводиться до переоцінки рішень судів в кримінальній справі, які набрали законної сили та якими позивача виправдано за недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, а згідно вимог чинного законодавства судові рішення, які набрали законної сили, не можуть переглядатись в інший спосіб ніж передбачений процесуальним законодавством та мають обов'язкову силу при розгляді інших справ.

Слід відхилити також твердження апелянта щодо недоведеності позивачем заподіяння йому моральної шкоди притягненням його до кримінальної відповідальності. Сам по собі факт притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під слідством, судом з очевидністю свідчить про завдання громадянину моральних втрат, душевних страждань, переживань, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби України у Хмельницькій області відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом А.М. Костенко