УХВАЛА

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Рокитнівського районного управління юстиції Рівненської області, про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним та застосування наслідків його недійсності; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - реєстраційна служба Рокитнівського районного управління юстиції Рівненської області, про припинення права власності на нерухоме майно внаслідок його знищення за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору дарування від 11 лютого 2009 року, і як власник об'єкта нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування. Однак рішенням Рокитнівської селищної ради Рівненської області ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0085 га по АДРЕСА_1, яку вона подарувала своєму сину ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 17 січня 2014 року, чим було порушено його права.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3, керуючись ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1-3 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 3 ст. 228 ЦК України, просив визнати недійсними договір дарування земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0085 га, укладений 17 січня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5; застосувати наслідки недійсності до договору дарування земельної ділянки шляхом скасування запису від 17 січня 2014 року про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 належали ОСОБА_4 Право власності на вказані квартири припинено на підставі її заяви, так як будинок був зруйнований. Між тим, право власності на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, до цього часу не припинено через його бездіяльність. Оскільки останній ухиляється від подання заяви державному реєстратору про припинення права власності на знищене майно, просили припинити таке право власності в примусовому порядку.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 6 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасовано, ухвалено нове рішення, яким ці вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0085 га, укладений 17 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу Рівненської області, і застосовано наслідки його недійсності. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 3 листопада 2015 року у частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Рокитнівського районного управління юстиції Рівненської області, про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору дарування земельної ділянки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 6 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 3 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2016 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 6 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що у зв'язку з переходом права власності на спірну земельну ділянку внаслідок договору дарування були порушені його права. Позивачем суду не надано доказів того, що саме даруванням спірної земельної ділянки відповідачі порушили законні права позивача, оскільки площа цієї земельної ділянки є незначною, вона є частиною земельної ділянки за вказаною адресою. Крім того, суд прийняв до уваги те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2013 року, на підставі якого ОСОБА_4 подарувала належну їй земельну ділянку сину, не визнано недійсним, що не перешкоджало дарувальниці вчиняти договір дарування.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_3 не довів, що саме даруванням спірної земельної ділянки ОСОБА_4 порушено його законні права.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору дарування від 11 лютого 2009 року.

Квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 в тому ж будинку належали на праві власності ОСОБА_4, право власності на які було припинено на підставі заяви останньої, що підтверджується повідомленням Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації Рівненської області від 26 грудня 2012 року.

Рішенням Рокитнівської селищної ради рівненської області від 11 вересня 2012 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, а рішенням цієї ж ради від 20 грудня 2013 року зазначена земельна ділянка була передана їй у власність та видано державний акт на право власності на неї з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів.

17 січня 2014 року ОСОБА_4 подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_5

Згідно з вимогами ст. ст. 202, 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину за заявою його сторони (сторін), крім правочинів, які є нікчемними.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що йому як власнику квартири АДРЕСА_1 діями відповідачів, внаслідок яких земельна ділянка за вказаною адресою перейшла у власність від ОСОБА_4 до ОСОБА_5, завдано шкоди його інтересам.

Так, установлено, що за адресою по АДРЕСА_1 з 2010 року відсутній будинок і навіть фундамент, в якому у позивача на праві власності була квартира АДРЕСА_1.

Установлено, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_4 була власником земельної ділянки, правовстановлюючий документ, який посвідчував її право власності, на оспорювався, а тому вона могла розпоряджатися цим об'єктом нерухомості у такий спосіб.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги фактично стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта