Справа № 367/7910/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/2272/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 26.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бучанської міської ради,3-і особи ОСОБА_3,ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю із спадкодавцем, про визнання права на спадщину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у листопаді 2015 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу більше пяти років на час відкриття спадщини, а також визнати за нею право на спадщину після смерті ОСОБА_6, який помер 24 листопада 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проживала зі спадкодавцем спільно однією сімєю з 2007 року, вони вели спільне господарство, за спільні кошти придбавали продукти харчування, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

24 листопада 2014 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у житлового будинку № 47 по вул. Комсомольській в м. Буча Київської області.

Спадщину після його смерті позивач прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори в порядку ст. ст. 1269, 1270 ЦК України. Однак, в одержанні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі їй було відмовлено за відсутності документів, підтверджуючих факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_7 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зокрема, серед доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням третьої особи, а також показам свідків, які підтвердили обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Крім того, зазначає, що судом було безпідставно відмовлено в обєднанні в одне провадження позовів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, що свідчить про упередженість суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_7 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається також, що 24 листопада 2014 року у м. Буча помер ОСОБА_5.

У судових рішеннях по інших справах було встановлено, що ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. буча Київської області. (т. 1 а.с. 60)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_7 зазначала, що вона являється спадкоємцем померлого ОСОБА_5, оскільки спільно проживала із ним однією сімю без шлюбу більше пяти років до моменту його смерті.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_7 всупереч положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 256 ч 1 п 5 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В якості доказів, підтверджуючих позовні вимоги, позивачка просила суд допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_8Ф,ОСОБА_9І,ОСОБА_10В, ОСОБА_11

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із тим, що суд першої інстанції критично поставився до пояснень свідків ОСОБА_8Ф та ОСОБА_10В, які являються родичами позивача та можуть бути зацікавленими у певних наслідках розгляду справи.

Крім того, судом вірно встановлено, що з показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не можна встановити той факт,що позивач постійно проживала з 2007 р. з ОСОБА_5Г однією сімєю, що вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, вели спільне господарство.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у позові, ОСОБА_7 суду не надала.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: