Справа №584/1517/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Данік Я. І.
Номер провадження 22-ц/788/362/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року

у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем задовольнити.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не врахував пояснення свідків, які були допитані під час розгляду справи в суді, про те, що відносини між нею та померлою були як між рідними людьми, остання приймала її як свою дочку, оскільки, хоч і мала далеких родичів, фактично залишилася одинокою людиною і вона проживала у родині ОСОБА_6 на правах члена сім'ї.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що дійсне зареєстроване місце її проживання АДРЕСА_2, проте фактичне її місце проживання було п'ять років відмінним від зареєстрованого - АДРЕСА_1, що не суперечить законодавству.

Судом також не був викликаний в якості свідка в судове засідання депутат Путивльської міської ради, - її чоловік, для з'ясування обставин щодо спільного проживання разом з ним за адресою її реєстрації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, заінтересованих осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_6 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується витягом Путивльського БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 липня 2009 року (а.с. 9,10-13).

Згідно із свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 07 листопада 2016 року відбулась реєстрація спадкової справи № 264/2016 спадкодавця ОСОБА_6 (а.с. 8).

Листом від 07 листопада 2016 року приватний нотаріус Путивльського районного нотаріального округу Фесенко А.О. роз'яснив, що для здійснення спадкування житлового будинку, що належав ОСОБА_6, необхідно у судовому порядку встановити факт, що ОСОБА_3 проживала до часу відкриття спадщини із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років (а.с. 17).

Згідно з актом комісії у складі депутата Путивльської міської ради Кардашова Р.В. та родичів померлої - ОСОБА_5, ОСОБА_4 від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживала з березня 2011 року до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3, яка здійснювала догляд за померлою (а.с. 18).

Заявниця зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 і перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 з 20 серпня 1977 року (а.с. 6, 35).

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 дійсно здійснювала добросовісний догляд за ОСОБА_6, проте не можна вважати, що вони проживали однією сім'єю, оскільки заявниця проживала та проживає однією сім'єю зі своїм чоловіком за місцем своєї реєстрації і саме з ним пов'язана спільним побутом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

В частинах 2, 4 статті 3 СК України зазначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Виходячи зі змісту статей 234, 256 ЦПК України, а також роз'яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Враховуючи ту обставину, що заявниця не входила до складу сім'ї спадкодавця у розумінні ст. 3 СК України та роз'яснень пункту п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», встановлення юридичного факту спільного проживання з ним не породжує для неї юридичних наслідків.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд не врахував показання свідків, які стверджували, що відносини між нею та ОСОБА_6 були як між рідними людьми та вона приділяла померлій весь свій вільний від роботи час, не може свідчити про те, що між ними виникли взаємні сімейні права та обов'язки.

Твердження останньої, що фактичне місце її проживання на протязі п'яти років було будинок АДРЕСА_1, тобто за місцем проживання ОСОБА_6, що на її думку свідчить про те, що вони проживали однією сім'єю, були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким було достеменно встановлено, що заявниця перебуває у зареєстрованому шлюбі, проживає разом з чоловіком за адресою своєї реєстрації, підтримує з ним подружні стосунки, а отже нею не доведено наявності підстав створення та існування сімейних відносин із ОСОБА_6

Допитані у судовому засідання суду першої інстанції свідки підтвердили лише те, що ОСОБА_3 доглядала та допомагала ОСОБА_6, однак вони не підтвердили факт проживання однією сім'єю заявниці із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Посилання ОСОБА_3 на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, не є підставою для скасування рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -