Справа № 584/126/17
Провадження № 2/584/100/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2017 року м. Путивль

Путивльський районний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Токарєва С.М., при секретарі - Зикіній О.В., з участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Путивльського районного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, збільшивши під час розгляду справи розмір позовних вимог, та свої вимоги мотивував тим, що в серпні 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 виникла домовленість про те, що він надає відповідачеві завдаток у розмірі 29000 грн., а відповідач зобовязалася продати йому квартиру, яка розташована за адресою: вул. 6-ї Гвардійської дивізії, 17АДРЕСА_1, а також гараж, який розташований біля вказаного будинку, за ціною продажу 56000 грн.

На підтвердження передачі грошей відповідачем ОСОБА_2 17.07.2014 було надано йому письмову розписку про те, що нею було отримано від нього 29000 грн.

Вищевказаною розпискою не було встановлено дати, до якої сторони мали б укласти договір купівлі-продажу квартири, тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобовязання є суттєвою умовою договору.

За усною домовленістю іншу частину коштів у розмірі 27000 грн. він зобовязався сплатити відповідачеві ОСОБА_2 протягом шести місяців.

В подальшому він в рахунок оплати за майбутнім договором купівлі-продажу квартири перерахував відповідачеві поштовими переказами 6000 грн., а також особисто передав їй 21000 грн.

З метою виконання своїх зобовязань перед відповідачем ОСОБА_2 він змушений був укласти кредитний договір на суму 15589 грн.

Таким чином, ним було повністю виконано зобовязання перед відповідачем ОСОБА_2 та сплачено суму грошових коштів у загальному розмірі 56000 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання перед ним не виконала, оскільки отримавши гроші тривалий час не оформляла договір купівлі-продажу, мотивуючи це тим, що нею ще не у повному обсязі оформлено документи на право власності на вказану квартиру.

В послідуючому зазначені квартиру та гараж відповідач ОСОБА_2 йому не продала, а натомість продала їх іншій особі, однак після цього безпідставно отримані кошти у розмірі 56000 грн. йому не повернула.

У звязку з цим він 18.03.2015 звернувся до Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області з заявою щодо незаконного заволодіння відповідачем ОСОБА_2 належними йому грошовими коштами.

Згідно висновку Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області від 23.03.2015 перевірку за вказаним зверненням було припинено, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

02.04.2016 ним була направлена відповідачеві вимога щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 56000 грн., яку відповідачем ОСОБА_2 було отримано 08.04.2016, однак ніякої відповіді останньою надано не було.

З огляду на таке, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 56000 грн. та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також суму понесених ним по справі судових витрат.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що на підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів у розмірі 29000 грн. останньою 17.07.2014 було складено письмову

розписку, 6000 грн. він переслав їй поштовим переказом, а 21000 грн. передав відповідачеві 06.10.2014 особисто, при передачі вказаних грошей їх перераховувала дочка відповідача та при цьому відповідачем на підтвердження отримання вказаної суми коштів було надано йому ксерокопію її ідентифікаційного номеру. Коштів у розмірі 29000 грн. відповідач ОСОБА_2 йому не повертала, а в подальшому неправомірно заволоділа розпискою від 17.07.2014. Вказана розписка зберігалася у квартирі, яку він мав наміри придбати у відповідача. Після передачі грошей у розмірі 29000 грн. відповідач передала йому ключі від вказаної квартири, проте також і у неї самої малися ключі від цієї квартири. Розписка зберігалася у зазначеній квартирі разом з документами на цю квартиру. Після того, як відповідач відмовилася продавати йому квартиру, зазначена розписка разом з правовстановлюючими документами на квартиру зникли, однак, до правоохоронних органів у зв'язку зі зникнення вказаного документу він не звертався.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що дійсно, відповідно до домовленості між нею та позивачем ОСОБА_1 останній у 2014 році виявив бажання придбати, а вона відповідно продати належну їй квартиру, що розташована за адресою: вул. 6-ї Гвардійської дивізії, 17АДРЕСА_1.

17.07.2014 нею було отримано від позивача ОСОБА_1 29000 грн. в рахунок часткової оплати вартості зазначеної квартири, про що нею було надано останньому відповідну письмову розписку. Однак, оскільки позивач у подальшому відмовився від придбання належної їй квартири, то вказану квартиру їй було продано іншій особі, та після цього на її прохання кошти у розмірі 29000 грн. було повернуто позивачеві її дочкою ОСОБА_4, після чого ОСОБА_1 повернув дочці оригінал розписки від 17.07.2014, яку дочка предала їй (а.с.51).

Також відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що отримувала від позивача ОСОБА_1 поштовими переказами суму у розмірі 6000 грн., разом з тим зазначила, що у такий спосіб позивач повернув їй суму боргу та категорично заперечувала, що вказана сума нею була отримана в рахунок коштів, призначених для оплати за придбання у неї квартири.

При цьому, відповідач заперечувала факт отримання нею особисто від позивача грошових коштів у розмірі 21000 грн.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є дочкою відповідача ОСОБА_2

Від матері їй відомо, що та отримала від позивача ОСОБА_1 29000 грн., в рахунок оплати за придбання належної їй квартири, про що видала йому письмову розписку, проте в подальшому ОСОБА_1 відмовився від придбання вказаної квартири.

На прохання матері ОСОБА_2 у серпні 2015 року, точної дати вона не памятає, у понеділок, близько 8-ї год. у м. Шостка Сумської області нею було передано позивачеві ОСОБА_1 29000 грн., після чого той повернув їй написану ОСОБА_2 розписку про отримання вказаних коштів. В подальшому вказану розписку вона передала матері. Того дня до міста Шостка її підвозив на автомобілі «Форд-Транзит» ОСОБА_5, у якого вона працює продавцем, крім того у вказаному автомобілі знаходилась і її подруга ОСОБА_6, яка також працює разом з нею продавцем, оскільки вони їхали туди за товаром.

При цьому, свідок ОСОБА_4 заперечувала, що у її присутності позивач ОСОБА_1 передавав її матері ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 21000 грн. та заперечувала, що вказані кошти нею перераховувалися.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що вона є подругою ОСОБА_4 та вони разом працюють продавцями у магазині ОСОБА_5

Також вказаний свідок показала, що вона знайома як з ОСОБА_1 так і з ОСОБА_2

Разом з ОСОБА_5 на належному останньому автомобілі вони їздять до м. Шостка за товаром. Одного дня, точної дати вона не памятає, здається це було восени, ОСОБА_4 попросилася разом з ними доїхати до м. Шостка. Необхідність поїздки до м. Шостки вона обґрунтовувала тим, що необхідно повернути ОСОБА_1 29000 грн. По дорозі до м. Шостка ОСОБА_4 у її присутності перераховувала вказані кошти. По приїзді до м. Шостка ОСОБА_4 вийшла з автомобіля та пересіла до автомобіля «Жигулі» синього кольору. У вказаному автомобілі був ОСОБА_1 Після того, як ОСОБА_4 вийшла з автомобіля «Жигулі», то вона продемонструвала їй розписку.

18.03.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області з заявою, в якій просив вирішити питання про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за шахрайські дії та зобовязати останню повернути кошти, сплачені ним в рахунок придбання належної їй квартири (а.с.9-12)

У ході проведення перевірки за вказаним зверненням працівниками міліції було відібрано письмові пояснення у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13-16).

Як вбачається з Висновку за результатами розгляду матеріалів перевірки за повідомленням ОСОБА_7 від 23.03.2015, вказану перевірку Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області було припинено, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, про що було повідомлено позивача (а.с.8,17).

У травні 2016 року у позивача ОСОБА_1 сталися серцеві напади, внаслідок чого його було направлено до обласного кардіологічного центру в м. Суми, де він пройшов курс лікування з 22.06.2016 по 06.07.2016, позивачем надано докази того, що його витрати під час лікування склали 4001 грн., в тому числі: 3000 грн. на придбання ліків; 1001 грн. послуги з медичного обстеження.

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 проходив курс лікування у КЗ «Шосткинська ЦРЛ» з тим же діагнозом, витрати на вказане лікування склали 2233 грн. 95 коп.

В січні 2017 позивач ОСОБА_1 знову проходив курс лікування у КЗ «Шосткинська ЦРЛ» з тим же діагнозом, а вподальшому був госпіталізований до Національного інституту кардіології ім. М.Д. Стражеско в м. Київ, де також проходив курс лікування, витрати на яке склали 2139 грн. 27 коп.

В процесі лікування витрати на переїзд позивача ОСОБА_1 до м. Суми, м. Київ та у зворотному напрямку до м. Шостка склали 1565 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем ОСОБА_1 письмовими доказами (а.с.56-68).

Крім того, 15.03.2017 ОСОБА_1 було встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується фотокопією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 489859 від 15.03.2017 (а.с.80).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається із досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, у письмовій формі сторонами було вчинено лише правочин, відповідно до якого позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачеві 29000 грн., що підтверджується оригіналом розписки від 17.07.2014, наданої суду відповідачем ОСОБА_2 (а.с.51).

Та обставина, що оригінал вказаної розписки знаходився у відповідача у сукупністю з показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свідчить про те, що кошти у розмірі 29000 грн. були повернені відповідачем ОСОБА_2 позивачеві ОСОБА_1, оскільки останнім не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів, які б підтверджували факт незаконного заволодіння відповідачем ОСОБА_2 розпискою від 17.07.2014 та спростовували б твердження відповідача про те, що вказану розписку було отримано в обмін на повернення нею позивачеві 29000 грн.

Не зважаючи на те, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечується факт отримання від позивача ОСОБА_1 поштовим переказом 6000 грн., однак, вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України не підлягає, оскільки всупереч положенням ч. 1 ст. 218 ЦК України позивачем не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів (письмових доказів, засобів аудіо-, відеозапису та інших доказів), які б підтверджували, що вказана сума була отримана відповідачем в рахунок платежу за продаж належної їй квартири, а не на погашення боргу позивача перед нею, як стверджує відповідач.

Також позивачем ОСОБА_1 всупереч положенням ч. 1 ст. 218 ЦК України не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів (письмових доказів, засобів аудіо-, відеозапису та інших доказів), які б підтверджували факт передачі ним відповідачеві суми у розмірі 21000 грн., оскільки надана позивачем ксерокопія ідентифікаційного коду відповідача не може бути визнана судом належним та допустимим доказом отримання відповідачем вказаної суми коштів.

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 56000 грн. на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 20000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Заподіяну відповідачем моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що вказана шкода полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок порушення його прав відповідачем, внаслідок чого погіршився стан його здоровя та він став інвалідом.

Однак, зважаючи на те, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача було порушено його права, то вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди,задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн. на місяць.

Отже, 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 року, становить 640 грн. (1600 х 40 % = 640).

Як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях загальна тривалість яких становить понад 5 год., що підтверджується журналами судових засідань від 16.02.2017, 23.02.2017, 07.03.2017 та 12.04.2017 (а.с.43-44, 48-50, 73-75, 85-88).

Таким чином, сума понесених відповідачем по справі судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2000 грн. не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, встановленого чинним законодавством.

З огляду на таке, з урахуванням вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останньою витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 2000 грн. (а.с.41,84).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму понесених останньою судових витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_8