Справа № 266/652/17
Провадженя№ 2-о/266/72/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

за участю секретаря Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою за заявою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини,

заінтересована особа: Приморський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що у шлюбі вона не перебуває. ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк Донецької області у пологовому будинку народила дитину - доньку ОСОБА_3, про що їй був видано медичне свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1. З цим документом заявниця звернулася до Приморського районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак їй відмовили в реєстрації доньки, оскільки зазначений документ не є законним. Заявниця не може отримати свідоцтво про народження її дитини, оскільки вона була народжена під час перебування на тимчасово окупованої території, де медичні установи позбавлені можливості надати їй документ посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства. Просила встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитини - доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявниця ОСОБА_2 до відкритого судового засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, за участю її представника ОСОБА_1

Представник заявника ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, до відкритого судового засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просить заявлені вимоги задовольнити та розглянути справу у її відсутність.

Заінтересована особа - Приморський районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, до судового засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без представника відділу, на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Заявниця ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1.

На підтвердження факту народження дитини заявником наданий дублікат медичного свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14.11.2016 року КЗ «Центральної міської клінічної лікарні № 24 м. Донецька», що розташований у м. Донецьк Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р. Згідно наданому медичному свідоцтву ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 год. 05 хв. народила доньку; місце народження місто Донецьк Донецької області.

Також факт народження дитини підтверджується наданими доказами: протоколом ультразвукового дослідження КЗ «Центральної міської лікарні № 24 м. Донецька» ОСОБА_2 від 09.08.2016 року, обмінною картою ОСОБА_2, виданою КЗ «Центральної міської лікарні № 24 м. Донецька», обмінною картою пологового будинку породіллі ОСОБА_2, свідоцтвом про народження ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 581, видане 04.10.2016 року Кіровським відділом РАЦС м. Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки

При зверненні до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції щодо внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян України відомостей про народження дитини жіночої статі, народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 у громадянки ОСОБА_2було відмовлено.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надане заявником свідоцтво про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну, виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Отже, з метою захисту прав і свобод батьків та новонародженої дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та встановити факт народження ОСОБА_2 дитини жіночої статі.

За наведених обставин, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 209, 213, 234, 235, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини- задовольнити.

Встановити факт народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області, дитини жіночої статі, матір'ю якої є громадянка України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Каліновка, Вінницької області, яка не перебуває в шлюбі.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Приморський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Курбанова Н. М.