Справа № 185/7684/15-ц
Провадження № 2/185/86/17
У Х В А Л А

03 квітня 2017 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", Міністерства освіти і науки України про визнання незаконними рішення, дій та бездіяльності щодо припинення трудових відносин, зобов'язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, стягнення заборгованості по заробітній платі та іншим грошовим нарахуванням, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10.07.2015 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", Міністерства освіти і науки України про визнання незаконними рішення, дій та бездіяльності щодо припинення трудових відносин, зобов'язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, стягнення заборгованості по заробітній платі та іншим грошовим нарахуванням, відшкодування моральної шкоди (а.с.1-4).

Ухвалою судді від 13.07.2015 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків - не пізніше п'яти днів з дня отримання ними даної ухвали (а.с.7-9).

05.09.2015р. (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення) позивачами було направлено до суду заяву про уточнення позовних вимог та надання додаткових пояснень направлених на усунення недоліків за поданим позовом, із якої вбачається, що з ухвалою суду від 13.07.2015 р. позивачі ознайомилися 02 вересня 2015 року у Єдиному реєстрі судових рішень (а.с.12-14).

Ухвалою судді від 28.09.2015 року позовну заяву було вирішено вважати неподаною і повернуто позивачам (а.с.15-16).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року було задоволено частково, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року - скасувано, питання про відкриття провадження передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.44-45)

26.01.2016 р. від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надійшла заява з клопотаннями та додатковими поясненнями на заперечення сторони відповідача проти позовних вимог (а.с.50-51).

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Так, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_8 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України. Так, зокрема, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, проте такі у позовній заяві не наводяться. З позовної заяви неможливо чітко встановити позовні вимоги, а саме: заявники просять суд визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність відповідача, не вказуючи зазначено якого саме (Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" чи Міністерства освіти і науки України), та які саме рішення або дії або бездіяльність (та в чому вони виражені) позивачі просять визнати незаконними.

Також заявники просять зобовязати відповідачів виконати «певні дії» по відновленню з позивачами трудових правовідносин з дотриманням норм трудового законодавства, проте не зазначено які саме дії заявники просять зобовязати виконати відповідачів щодо кожного з позивачів. Крім зазначеного, заявники просять стягнути з відповідачів заборгованість по зарплаті та «іншим грошовим нарахуванням», проте не зазначено яким саме «іншим грошовим нарахуванням».

Згідно з п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, також, ціну позову щодо вимог майнового характеру, натомість подана заявниками позовна заява не містить ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Згідно ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Частиною 6 ст. 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Відповідно до п.6 ч.3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу. Із наданих позивачами матеріалів позовної заяви від 27.05.2015 р., заяви про уточнення позовних вимог та надання додаткових пояснень направлених на усунення недоліків за поданим позовом від 02.09.2015 р. та заяви з клопотаннями та додатковими поясненнями на заперечення сторони відповідача проти позовних вимог (без дати) вбачається, що такі копії ухвал про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвал про скасування судового наказу заявниками не надано, що зумовлює повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст 118, 119, п.6 ч.3 ст. 121, ст.ст.209-210, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет", Міністерства освіти і науки України про визнання незаконними рішення, дій та бездіяльності щодо припинення трудових відносин, зобов'язання виконати певні дії по відновленню трудових правовідносин, стягнення заборгованості по заробітній платі та іншим грошовим нарахуванням, відшкодування моральної шкоди повернути позивачам.

Розяснити позивачам, що у відповідності до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С. О. Бабій