Справа № 755/4195/16-ц
"24" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді Астахової О.О.,
при секретарях: Швидкій Л.В., Наумовій О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника за довіреністю ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
Представник позивача звернулась з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3заборгованості у розмірі 347 664,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 177 122,00 грн. та заборгованості по відсоткам - 170 542,37 грн. Крім того, позивач просить стягнути на його користь судові витрати по оплаті судового збору - 5214,97 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «НЕОС Банк») та ОСОБА_2 укладено договір №14/11-433/2010 відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 240 000 грн. строком до 03 серпня 2017 року зі сплатою 23,9 % річних.
В забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 04 серпня 2010 року укладено договір поруки № 277-2010 відповідно до умов якого ОСОБА_3, як поручитель зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором.
Свої зобов'язання Банк виконав повністю, надавши ОСОБА_2 кредит у вищевказаному розмірі. Проте, відповідач порушила умови зазначеного договору, свої зобов'язання виконувала не належно, внаслідок чого станом на 03.02.2016 року у неї виникла вказана заборгованість.
21 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладенодоговір факторингу, відповідно до якого Банк передав новому кредитору, а позивач прийняв право грошової вимоги, що належить Банку і стає кредитором за кредитними договорами, зокрема договору №14/11-433/2010 укладеному 04.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_2. Враховуючи, що досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з'явились повторно, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_2 укладено договір №14/11-433/2010 відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 240 000 грн. строком з до 03 серпня 2017 року зі сплатою 23,9 % річних. Позичальник зобов'язався повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів (а.с. 4-5).
04 серпня 2010 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 у забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору укладено договір поруки № 277-2010 відповідно до умов якого ОСОБА_3, як поручитель зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором (а.с. 8).
Свої зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» виконало повністю, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, що підтверджується меморіальним ордером №1588367 від 05 серпня 2010 року (а.с. 7) та випискою по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 04.08.2010 року по 05.08.2010 року (а.с. 24).
Проте, ОСОБА_2 свої зобов'язання виконувала не належно, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 03.02.2016 року за даними розрахунку заборгованості становить 347 664,37 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 177 122,00 грн., заборгованості по відсоткам - 170 542,37 грн. (а.с. 40).
Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 17 квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство «НЕОС Банк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» (а.с. 52-53).
Публічне акціонерне товариство «НЕОС Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 21 липня 2014 року уклали договір факторингу, відповідно до якого Банк передав новому кредитору, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право грошової вимоги, що належить Банку і стає кредитором за кредитними договорами, зокрема договору №14/11-433/2010 укладеного 04.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_2 (а.с. 43-49).
Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов»язкової згоди боржника на заміну кредитора.
За ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» має право вимоги і являється належним позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а за ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
25.07.2014 року позивачем рекомендованим листом з описом вкладення направлено на адресу відповідача повідомлення, яким ОСОБА_2 було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні, а також надано вимогу про повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с. 50,51).
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов»зання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.
Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
З договору поруки слідує, що він діє з дати його підписання сторонами і до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. (п. 3.2 договору поруки). Оскільки, договір не містить визначеної дати (ст. 252 ЦК України), то в силу ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Як убачається із пункту 2.2.6 кредитного договору боржник ОСОБА_2, а відтак і поручитель ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними відсотками в строк до 03.08.2017 року, сплачуючи кредит частинами, щомісячними платежами відповідно до умов договору до 27 числа (включно) кожного календарного місяця, або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як убачається із розрахунку заборгованості (а.с.16-18) останнє погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем у липні місяці 2012 року.
За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_2 щодо повернення кредиту, починаючи з липня місяця 2012 року, протягом наступних 6 місяців.
Проте з матеріалів справи убачається, що лише у березні 2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду.
А відтак, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим.
Таким чином, відповідачі порушили взяті на себе зобов»язання, визначені кредитним договором та договорами поруки, щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до виникнення заборгованості, проте, в силу вимог закону, порука є припиненою, а тому підстави для стягнення кредитної заборгованості з поручителя відсутні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3
З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом - 177 122,00 грн. та заборгованості по відсоткам - 170 542,37 грн.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 5214,97 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 58, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223-227, 294 ЦПК України, ст.ст. 512-514, 525, 526, 530, 554, 559, 612, 615, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника за довіреністю ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :