Справа № 635/5034/16-ц
Провадження № 4-с/635/8/2017
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Полєхіна А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Лисенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність та дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, що полягає у не винесенні ним в порядку передбаченому п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» повідомлення про повернення документа без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення у виконавчому провадженні №52989884, визнати неправомірними дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, щодо винесення повідомлення від 01 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа без прийняття у виконавчому провадженні №52989884, скасувати рішення державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 01 грудня 2016 року та зобовязати уповноважену особу Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області вжити всіх заходів передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо прийняття до примусового виконання ухвали судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_3 від 10 листопада 2016 року по справі №635/5034/16-ц.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначила, що 10 листопада 2016 року ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. у цивільній справі № 635/5034/16-ц (провадження № 2/635/2404/2016) було частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову, заборонено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну будівельно-технічного стану недобудованого житлового будинку № 45 по вул. Станційній в с. Хорошево Харківського району Харківської області, в тому числі розбирання його на будівельні матеріали, проведення перепланування, реконструкції та переобладнання, знищення або зміни систем комунікацій. Ухвала підлягає негайному виконанню.

10 листопада 2016 року супровідним листом № 635/5034/168/28041/16 судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. у цивільній справі № 635/5034/16-ц за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим будинком, надвірними будівлями та земельною ділянкою, вищевказану ухвалу уповноважено надати для виконання до Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області позивача у справі ОСОБА_1

25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до начальника Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про прийняття до примусового виконання ухвали судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. у цивільній справі № 635/5034/16-ц (провадження № 2/635/2404/2016). До заяви нею було надано оригінал супровідного листа № 635/5034/168/28041/16 та ухвалу суду від 10 листопада 2016 року по цивільній справі за вхідним № 635/5034/16-ц (провадження № 2/635/2404/2016) з мокрою печаткою.

01 грудня 2016 року державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у виконавчому провадженні № 52989884, в якому державний виконавець зазначив наступне: «стягувачем, а саме ОСОБА_1, 25 листопада 2016 року була подана заява про примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 7 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» - виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Отже, виконавчі дії будуть вчинятися після набрання чинності новим Законом України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року». «Відповідно до п.3 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. ОСОБА_1 не є стягувачем, який звільняється від сплати авансового внеску. Тому, керуючись п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим, повертається виконавчий документ без прийняття до виконання. Рішення виконавця може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи той факт, що заяву ОСОБА_1 було подано 25 листопада 2016 року, а оскаржуване повідомлення винесено державним виконавцем лише на 6 (шостий) день, вбачається порушення п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», що полягає у неправомірній бездіяльності щодо невинесення повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання протягом 3 (трьох) робочих днів з дня його предявлення.

Як вбачається з повідомлення від 01 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа без прийняття підставою для його винесення державним виконавцем стало те, що ОСОБА_1 не сплатила авансовий внесок як стягувач у виконавчому провадженні, однак ОСОБА_1 є лише уповноваженою суддею Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. особою, для надання до примусового виконання до Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ухвали суду від 10 листопада 2016 року по цивільній справі № 635/5034/16-ц, отже вона не повинна сплачувати авансовий внесок, як то передбачено ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» або будь-яких інших платежів.

Враховуючи вищевикладене, дії державного виконавця щодо винесення повідомлення від 01 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа без прийняття є неправомірними, а рішення про повернення виконавчого документа таким, що підлягає скасуванню судом.

Представник ОСОБА_1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон», в особі керуючого партнера/директора ОСОБА_4, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи /а.с. 39/, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та за відсутності ОСОБА_1 /а.с. 36, 42, 43/.

Державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд скарги за його відсутності не надав.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи /а.с. 40, 41/, в судове засідання не зявилися, заяв про розгляд скарги за їх відсутності не надали.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно ст. 1291 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та обєктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року, заборонено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну будівельно-технічного стану недобудованого житлового будинку №45 по вул. Станційній в с. Хорошево Харківського району Харківської області, в тому числі розбирання його на будівельні матеріали, проведення перепланування, реконструкції та переобладнання, знищення або зміни систем комунікацій. Ухвала підлягає негайному виконанню /а.с. 13-15/.

ОСОБА_1 звернулася до начальника Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою від 25 листопада 2016 року про прийняття до примусового виконання вищезазначеної ухвали суду. На копії зазначеної заяви міститься відмітка відділу ДВС Харківського РУЮ Харківської області про прийняття даної заяви 25 листопада 2016 року /а.с. 17/. До даної заяви, нею було додано супровідний лист суду від 10 листопада 2016 року та ухвалу суду від 10 листопада 2016 року.

Державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 01 грудня 2016 року, в якому зазначено, що відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим, повертається виконавчий документ без прийняття до виконання /а.с. 18-19/.

Твердження ОСОБА_1 про те, що нею було подано заяву 25 листопада 2016 року, а оскаржуване повідомлення було винесено державним виконавцем лише на шостий день є помилковим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до начальника Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою від 25 листопада 2016 року про прийняття до примусового виконання вищезазначеної ухвали суду. На копії зазначеної заяви міститься відмітка відділу ДВС Харківського РУЮ Харківської області про прийняття даної заяви 25 листопада 2016 року /а.с. 17/. До даної заяви, нею було додано супровідний лист суду від 10 листопада 2016 року та ухвалу суду від 10 листопада 2016 року.

Статтею 69 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень -виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня предявлення виконавчого документа.

Отже, з урахуванням того, що 25 листопада 2016 року припало на пятницю, то перебіг процесуальних строків почався лише 28 листопада 2016 року, тобто виконавчий документ повинен був бути повернутий ОСОБА_1 не пізніше 30 листопада 2016 року.

Виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (п. 3 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

В порушення норм закону державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання лише 01 грудня 2016 року.

В ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Так дійсно, відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона є лише уповноваженою суддею Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. особою, а тому не повинна надавати підтвердження сплати авансового внеску є хибними, оскільки за змістом ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягував і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Зі змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року вбачається, що стягувачем є ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 61000, м. Харків, вул. 2-й Польовий вїзд, 24.

Отже, державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 в своєму повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 01 грудня 2016 року зазначив вірно, що ОСОБА_1 є саме стягувачем у виконавчому провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Посилання заявника ОСОБА_1 на те, що вона є лише уповноваженою суддею Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. та посилання на вимоги п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставними та спростовуються наданою нею копію заяви від 25 листопада 2016 року зі змісту якої вбачається, що вона особисто звернулася до начальника Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про примусове виконання рішення /а.с. 17/.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень - заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Як вірно зазначив державний виконавець Стоянов А.С. Оберемок О.П. не є стягувачем, який звільняється від сплати авансового внеску.

А тому ОСОБА_1 при зверненні з заявою про примусове виконання рішення зобовязана була надати державному виконавцю Стоянову А.С. квитанцію про сплату авансового внеску.

Отже, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є правомірними, а отже зазначене рішення не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд приходить до висновку, що бездіяльність державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 є неправомірною, так як державний виконавець повинен був винести рішення про повернення ОСОБА_1 виконавчого документа не пізніше 30 листопада 2016 року, однак дії державного виконавця Стоянова А.С. в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання в звязку з відсутністю підтвердження сплати авансового внеску є правомірними та дане рішення не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 386, 387, 388 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та дії державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, що полягає у не винесенні ним в порядку передбаченому п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» повідомлення про повернення документа без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення у виконавчому провадженні №52989884.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.Ю. Полєхін