АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и л а :

18.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт народження нею дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та не зазначати відомості про батька дитини.

В обгрунтування заяви посилалася на те, що у неї в м. Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3. На час народження дитини вона перебувала на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, а тому не може отримати свідоцтво про народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Документами, що підтверджують факт народження дитини є медичне свідоцтво про народження № 439 від 01.08.2016 року, видане Донецьким республіканським центром охорони материнства і дитинства Донецької народної республіки. 16.11.2016 року вона звернулася до Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою щодо реєстрації народження дитини, але у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів, наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, їй було відмовлено у реєстрації народження дитини.

Справа № 761/40726/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/1092/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що медичне свідоцтво про народження № 439 від 01.08.2016 року, яке є доказом народження дитини та проігнорував показання представника заявника, який особисто заявив про факт народження дитини та пояснив обставини через які батьки дитини не змогли з`явитися у судове засідання, щоб підтвердити особисто факт народження дитини. Суд не надав правової оцінки та не зазначив причини відхилення таких доказів, як обмінної карти полового будинку та картки вагітної.

У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що документами, що підтверджують факт народження дитини є медичне свідоцтво про народження № 439 від 01.08.2016 року, видане Донецьким республіканським центром охорони материнства і дитинства донецької народної республіки.

Місто Донецьк на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території.

16.11.2016 року представник заявника звернувся до Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою щодо реєстрації народження дитини, але у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, представнику заявника було відмовлено у реєстрації народження дитини.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано безспірних доказів народження дитини, а також неможливо тільки зі слів представника заявника встановити факт народження дитини.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки факт народження дитини заявницею підтверджується медичним свідоцтвом про народження, карткою вагітної, обмінною карткою, довідкою про призначення та виплату допомоги у зв`язку з вагітністю та родами.

Разом з тим, за встановлених обставин народження дитини ОСОБА_1 заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представникам дитини до будь - якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Виходячи з положень зазначеної норми, зокрема ч. 5, рішення по своїй суті має підтвердити факт народження дитини із зазначенням всіх даних необхідних для реєстрації народження особи органом державної реєстрації актів цивільного стану та видачі свідоцтва про народження. За відсутності повних даних про дату, місце народження дитини та її батьків таке рішення не може бути підставою для реєстрації народження особи органом державної реєстрації актів цивільного стану, а відтак таке рішення не можна визнати законним.

Відповідно до ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їхнього шлюбу, мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Відповідно до ст. 135 цього ж Кодексу при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою.

ОСОБА_1 у заяві просила не зазначати відомості про батька дитини та не надала доказів про перебування чи не перебування у шлюбі, копія паспорта не завірена, а оригінал паспорта для огляду суду не надавався.

Такі вимоги (не зазначати відомості про батька дитини) суперечать положенням ст. 122 та ст. 135СК України.

Стаття 257-1 ЦПК України є нормою процесуального права та не змінює норму матеріального права, якою є ст. 122 та ст. 135 СК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді