У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року,
в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 05 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 014/1102/74/38964, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 352 тис. грн зі сплатою 10 % річних.

На забезпечення виконання указаного кредитного зобов'язання 05 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та позивачем укладено договір поруки № 014/1102/74/38964/П1.

У 2014 році йому стало відомо, що у грудні 2013 року без його згоди внесено зміни до кредитного договору щодо підвищення процентної ставки за кредитом, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Просив визнати його право на припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України та визнати договір поруки припиненим з 01 листопада 2013 року.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано припиненим з 01 листопада 2013 року договір поруки від 05 жовтня 2007 року № 014/1102/74/38964/П1, укладений між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 05 жовтня 2007 року № 014/1102/74/38964, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що збільшення банком процентної ставки за кредитним договором на порушення умов договору відбулося без згоди позивача, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності як поручителя, що є підставою для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд керувався тим, що умови збільшення обсягу відповідальності поручителя визначаються як за умовами договору поруки, так і за умовами кредитного договору. Погодження позивача як поручителя зі збільшенням процентної ставки на 5 % річних при невиконанні певних умов кредитного договору позичальником не є змінами процентної ставки одноособово банком, при яких має враховуватися згода поручителя, а є умовою кредитного договору, яка визначає конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності позичальника, а відтак і поручителя, як солідарного боржника, з якою погодився позивач шляхом підписання договору поруки, а тому не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Судом установлено, що 05 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 014/1102/74/38964/П1 (а. с. 8, 9), за яким останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по боргових зобов'язаннях боржника, що зазначені у п. 1.3 даного договору та виникають з умов кредитного договору, вказаного в п. 1.2 даного договору, а також виконувати всі інші умови кредитного договору в повному обсязі (п. 2.2).

Відповідно до п. 1.3 договору поруки борговими зобов'язаннями є всі зобов'язання боржника перед банком по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, як це визначено кредитним договором, у т. ч. щодо повернення суми кредиту, а саме 352 тис. грн, сплати процентів за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання інших умов кредитного договору в повному обсязі.

Поручитель ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання (п. 2.5.1 договору поруки).

Згідно з п. 1.4 кредитного договору № 014/1102/74/38964, укладеного 05 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 (а. с. 47−49), за виконання умов якого поручився позивач, за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору плату у вигляді процентів за процентною ставкою 10 % річних.

Разом із тим, як зазначено у п. 1.6 кредитного договору сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 % річних від ставки, вказаної у п. 1.4 договору при настанні таких умов: несвоєчасне надання кредитору договору (полісу) страхування застави/іпотеки та/або життя (або страхування від нещасного випадку позичальника та документів, що підтверджують повну сплату страхового платежу (якщо страхування передбачено умовами п. 4.1 договору); невиконання позичальником зобов'язань, передбачених розділом 5 цього договору; невиконання або неналежне виконання умов договорів, які укладені з метою забезпечення зобов'язань позичальника за договором.

Таким чином, при укладенні договору поруки поручитель був ознайомлений із умовами кредитного договору, в тому числі і у частині випадків для збільшення процентної ставки за користування кредитом на 5 % річних, тобто поручався і за виконання умов кредитного договору, зазначених у п. 1.6.

При цьому п. 1.6 кредитного договору викладено таким чином, що при виникненні порушень з боку боржника, що передбачено п. п. 1.6.1−1.6.3, відсоткова ставка підвищується без будь-яких інших умов і не передбачає жодних дій кредитора про узгодження такого підвищення з будь-ким.

Крім того, згідно з п. 2.4 договору поруки поручитель зобов'язався самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань перед банком.

Причиною збільшення з листопада 2013 року процентної ставки на 5 % стало невиконання боржником свого обов'язку щодо надання кредитору договору (полісу) страхування та документа, що стверджує повну сплату страхового платежу, про що не заперечував позивач, як і те, що в подальшому, через декілька місяців позичальник надав банку зазначені документи і процентна ставка була повернута до 10 % річних.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання.

Апеляційний суд, належним чином перевіривши докази, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, апеляційний суд вірно виходив із того, що умовами договору поруки передбачено можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, відтак підстави для її припинення, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України, відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову. Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

З урахуванням викладеного та положення ч. 2 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак