Справа № 307/1059/16-ц
Провадження № 2/307/65/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Клим В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 районний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. В позовній заяві представник зазначив, що 30 січня 2006 року в пошуках роботи до ОСОБА_1 районного центру зайнятості звернулася відповідачка ОСОБА_2. 6 лютого 2006 року ОСОБА_2 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю у розмірі встановленому законодавством з 06.02.2006 року по 31.01.2007 року протягом 360 календарних днів. 11 жовтня 2006 року наказом директора центру зайнятості за №НТ061011 ОСОБА_2 знято з обліку, у звязку з поданням письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ. 3 березня 2010 року ОСОБА_2 в черговий раз звернулася до центру зайнятості з метою пошуку роботи та 10 березня 2010 року їй надано статус безробітної, призначено допомогу по безробіттю в залежності від страхового стажу. Під час перевірки бази даних ОСОБА_1 районного центру зайнятості в серпні 2010 року було виявлено, що ОСОБА_2 має зареєстроване свідоцтво фізичної особи підприємця з 04.07.2000 року та приховала факт даної реєстрації при наданні статусу безробітної, тобто в заявах про надання статусу від 06.02.2006 року та 10.03.2010 року написано, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, що не відповідає дійсності. 18 серпня 2010 року державному реєстратору направлено лист про підтвердження наявності або відсутності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців записів про проведення реєстраційних дій. 19 серпня 2010 року отримано довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якої ОСОБА_2 дійсно зареєстрована, як субєкт підприємницької діяльності з 04.07.2000 року. Актом, який складено на підставі розслідування страхових випадків, встановлено, що ОСОБА_2 дійсно з 04.07.2000 року по 18.06.2010 року мала зареєстроване свідоцтво фізичної особи-підприємця та не повідомила про даний факт спеціалістів служби зайнятості, а саме нею не повідомлено про обставини, які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. З даним актом ОСОБА_2 ознайомлена 23.08.2010 року та відмовилась повернути кошти. 27 серпня 2010 року директором ОСОБА_1 районного центру зайнятості видано наказ за №187 «Про повернення коштів, незаконно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_2». Отже, розмір допомоги по безробіттю, яку отримала ОСОБА_2 незаконно становить 6342,63 гривень, а саме: за період з 06.02.20006 року по 05.09.2006 року - 622,74 гривень, за період з 10.03.2010 року по 09.08.2010 року - 5719,89 гривень. Станом на день звернення до суду з позовною заявою кошти на рахунок ОСОБА_1 районного центру зайнятості не надійшли. 28 грудня 2010 року ОСОБА_1 РЦЗ подав позов про відшкодування вищезазначеної заборгованості з ОСОБА_2 до Закарпатського окружного адміністративного суду, постановою якого їм в позові було відмовлено. 17 червня 2011 року ними було подано апеляційну скаргу на постанову суду до Львівського апеляційного адміністративного суду, який постановою від 11 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 районного центру зайнятості задовольнив та стягнув з відповідачки кошти. 29 серпня 2014 року ОСОБА_2Є було подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, який своєю ухвалою від 27 січня 2016 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року скасував і провадження у справі закрив. Також, вищезазначеною ухвалою було розяснено, що отримавши допомогу по безробіттю ОСОБА_2 набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження. Отже, оскільки у даній адміністративній справі, спір, що виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену позивачем допомогу та стягнення цієї суми з відповідача, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно - правовий характер, а не публічний характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 районного центру зайнятості допомогу по безробіттю в розмірі 6342,63 гривні.

Відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що висновок позивача про те, що вона належала до категорії зайнятого населення не відповідає обставинам справи, тому, що на час перебування на обліку в ОСОБА_1 РЦЗ підприємницькою діяльністю вона не займалася, фактично роботою себе не забезпечувала. Сам факт не внесення державним реєстратором відомостей про припинення підприємницької діяльності не повязаної з банкрутством не вказує на те, що вона забезпечувала себе роботою та отримувала доходи. Суть помилковості тверджень позивача в цьому випадку полягає в тому, що він хибно ототожнює законодавчий термін «громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою» з правовим статусом особи, щодо якої винесено судове рішення про припинення підприємницької діяльності не повязане з банкрутством. Факт невнесення державним реєстратором відомостей про припинення підприємницької діяльності за рішенням суду не є підставою для того, щоб вважати її особою, належною до осіб, які самостійно забезпечують себе роботою. Позивач стверджує, що вона начебто не повідомила центр зайнятості про не скасовану реєстрацію як фізичної особи-підприємця під час реєстрації безробітної в РЦЗ. Відповідачка зазначила, що юридичне значення має факт незайнятості особи, а не факт скасування чи не скасування реєстрації особи як підприємця. Саме тому, під час реєстрації як безробітної, вона повідомила РЦЗ, що фактично є незайнятою особою. При цьому, факт невнесення державним реєстратором відомостей про припинення її статусу як фізичної особи-підприємця, якого її позбавлено за рішенням суду, не свідчить про те, що вона була зайнятою особою. Позивач зазначає, що в результаті проведеної у серпні 2010 року звірки з базою даних державного реєстратора ОСОБА_1 РДА було встановлено, що в лютому 2006 року та в березні 2010 року вона була зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Вказуючи на цю обставину, позивач навмисно залишає поза увагою той факт, що незважаючи на її перебування в реєстрі осіб підприємців фактично підприємницькою діяльністю вона не займалася, тобто не належала до зайнятих осіб в розумінні підпункту «б» пункту 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», згідно якого до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою. Тобто, один лише факт реєстрації особи як підприємця при умові, що фактично підприємницька діяльність не здійснюється, не дає підстави вважати цю особу такою, що відноситься до категорії зайнятого населення. Про те, що підприємницькою діяльністю вона не займається з 2003 року звертаючись до центру зайнятості у 2006 році та у 2010 році, вона добросовісно вказала, що також підтверджується рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2006 року яким припинено її підприємницьку діяльність, про що вона теж повідомляла спеціалістів РЦЗ. Факт того, що вона не займалася підприємництвом в період 2006-2010 року стверджується позовною заявою ДПІ у ОСОБА_1 районі з якою ДПІ звернулася 30.03.2006 року до Господарського суду Закарпатської області у справі №15/35 і констатувала, що остання податкова звітність подана нею за 2-ий квартал 2003 року. Підтвердженням того, що підприємницька діяльність нею не проводилась є також те, що 15.06.2006 року державним реєстратором ОСОБА_1 РДА Закарпатської області здійснено реєстраційні дії і запис внесення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності у Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справи у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно заяви від 06.02.2006 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 районного центру зайнятості з проханням, до вирішення питання її працевлаштування, надати їй статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, зазначивши, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує (а.с.12).

У відповідності з витягом з наказів ОСОБА_1 районного центру зайнятості «Про прийняття рішення по ОСОБА_2» та персональною карткою, згідно наказу ОСОБА_1 районного центру зайнятості від 06.02.2006 року за №НТ060206 ОСОБА_2 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 06.02.2006 року по 31.01.2007 року. Наказом від 11 жовтня 2006 року за №НТ061011 ОСОБА_2Є знято з обліку у звязку з письмовою заявою про відмову від послуг ДСЗ (а.с.10).

Заявою від 10.03.2010 року стверджується, що ОСОБА_2 повторно звернулася до ОСОБА_1 районного центру зайнятості з проханням, до вирішення питання її працевлаштування, надати їй статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, зазначивши, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує (а.с.13).

Витягом з наказів ОСОБА_1 районного центру зайнятості «Про прийняття рішення по ОСОБА_2» стверджується, що згідно наказу від 10.03.2010 року ОСОБА_2Є надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 10.03.2010 року по 04.03.2011 року. Згідно наказу №НТ100820 від 20.08.2010 року вирішено припинити ОСОБА_2 виплату по безробіттю, у звязку з тим, що виплата по безробіттю була призначена на підставі документів, які містять неправдиві відомості та знято ОСОБА_2 з обліку, у звязку з виявленням факту недостовірних даних (а.с.11).

Згідно довідки Чумалівської сільської ради від 24.05.2016 року за №408 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка с. Чумальово, вул. Духновича, 20, дійсно з 2006 по 2010 рік на території Чумалівської сільської ради не займалась підприємницькою діяльністю (а.с.40).

Згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2006 року задоволено позов Державної податкової інспекції у ОСОБА_1 районі до ОСОБА_2 про скасування (припинення) підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, скасовано (припинено) підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с.34-35).,

Також в рішенні суду зазначено, що ОСОБА_2Є необхідно здійснити заходи для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 18.08.2010 року за №177 встановлено, що ОСОБА_2 має зареєстровано свідоцтво Державної реєстрації фізичної особи-підприємця і приховала факт даної діяльності в період з 04.07.2000 року по 18.06.2010 року. У звязку з цим підлягають поверненню кошти за період з 10.03.2010 року по 09.08.2010 року у сумі 5719,89 гривень та за період з 06.02.2006 року по 05.09.2006 року у сумі 622,74 гривень (а.с.15).

На підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 18.08.2010 року за №177 ОСОБА_1 районним центром зайнятості винесено наказ №187 від 27.08.2010 року, згідно якого ОСОБА_2 запропоновано добровільно сплатити виплачені кошти по безробіттю за період з 10.03.2010 року по 09.08.2010 року у сумі 5719,89 гривень та за період з 06.02.2006 року по 05.09.2006 року у сумі 622,74 гривень в строк десять календарних днів з дня отримання повідомлення (а.с.14).

Згідно даних довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснено 4 липня 2000 року, а державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснено 18 червня 2010 року (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про зайнятість населення», в редакції на час виникнення правовідносин, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно ч.4 ст.2 цього ж Закону, у разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу.

Згідно із п.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції на час виникнення правовідносин, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У відповідності до ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», в редакції на час виникнення правовідносин, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Як встановлено в судовому засіданні 06.02.2006 року та 10.03.2010 року ОСОБА_2 зверталася до позивача ОСОБА_1 районного центру зайнятості із заявою щодо надання їй статусу безробітного, де вказала, що не є зареєстрованою як суб'єкт підприємницької діяльності, при цьому державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснена 18 червня 2010 року.

Відповідно до п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції на час виникнення правовідносин, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Оцінивши в сукупності наведені докази, суд вважає, що оскільки запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за судовим рішенням здійснено тільки 18.06.2010 року, незаконно отримана відповідачкою ОСОБА_2 допомоги по безробіттю за період з 10.03.2010 року по 09.08.2010 року в розмірі 5719,89 гривень та за період з 06.02.2006 року по 05.09.2006 року в розмірі 622,74 гривень, в загальному розмірі 6342,63 гривень, підлягає поверненню, а тому позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 районного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 6342,63 гривень

Доводи відповідачки ОСОБА_2 щодо не зайняття нею підприємницькою діяльністю в період отримання допомоги по безробіттю суд вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.1166 ЦК України, ст. ст. 1, 43, 45 Закону України «Про зайнятість населення», ст..2 Закону України «Про зайнятість населення», в редакції на час виникнення правовідносин, ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції на час виникнення правовідносин, ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», в редакції на час виникнення правовідносин, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 районного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 6342 (шість тисяч сорок дві) гривні 63 копійки

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 районного центру зайнятості 1378 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_5