Справа № 428/7950/16-ц
Провадження № 22ц/782/77/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, лютого місяця, 15-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Карташова О.Ю., Єрмакова Ю.В. за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" про визнання неправомірними нарахування плати за ненадані комунальні послуги та відсутньою заборгованістю, -

встановила:

У червні 2016 року до Сєвєродонецького міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" про визнання неправомірними нарахування плати за ненадані комунальні послуги та відсутньою заборгованістю, просив суд визнати неправомірним нарахування до сплати відповідачем ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" за непоставлену теплову енергію по опаленню квартири АДРЕСА_1 та відсутньою заборгованість ОСОБА_2 відповідачу ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" за ненадану комунальну послугу у вигляді постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1, власник ОСОБА_2 В подальшому представник позивача ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги надавши заяву про збільшення та зменшення розміру позовних вимог, просили суд визнати неправомірним нарахування до сплати відповідачем ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" за непоставлену теплову енергію по опаленню квартири АДРЕСА_1 та відсутньою заборгованість ОСОБА_2 відповідачу ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" за ненадану комунальну послугу у вигляді постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1, власник ОСОБА_2 та визнати неправомірним бездіяльність ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" щодо не направлення представника для підтвердження факту відключення від центрального опалення та постачання гарячої води (далі ЦО та ПГВ) квартири АДРЕСА_1.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та надав на нього апеляційну скаргу, у якій посилаючись на припущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також визнати неправомірним нарахування до сплати відповідачем ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" за непоставлену теплову енергію по опаленню квартири АДРЕСА_1 та відсутньою заборгованість ОСОБА_2 відповідачу ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" за ненадану комунальну послугу у вигляді постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1, власник ОСОБА_2

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 щодо нарахування до сплати за опалення місць загального користування будинку, в якому знаходиться квартира позивача, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Проте позивачкою ОСОБА_2 не надано до суду доказів, які б підтверджували факт проведення заходів з утеплення місць загального користування у будинку позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно зобов'язання ДП «СТЕЦ» проводити нарахування до сплати за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку №7, пр-т Центральний, м. Сєвєродонецьк є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги позивачки ОСОБА_2 щодо визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не направлення представника ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» для підтвердження факту відключення від мереж центрального опалення та гарячої води суд зазначає, що з урахуванням того, що відключення квартири позивачки ОСОБА_2 від мереж ЦО і ГВП проводилось самовільно в порушення Порядку №4, за відсутності рішення міжвідомчої комісії створеної Сєвєродонецькою міською радою для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, то відповідач ДП «СТЕЦ» не мало і не має наразі правових підстав для забезпечення явки уповноваженого представника підприємства для підтвердження факту відключення від мереж центрального опалення та гарячої води квартири позивача, що також у даному випадку не передбачено чинним законодавством України. З огляду на вищевказане позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» щодо не направлення представника для підтвердження факту відключення від мереж центрального опалення та гарячої води АДРЕСА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначений висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, адже крім Конституції України правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг регламентуються і рядом інших нормативних актів, що не суперечать Конституції України і регламентують ці спірні правовідносини, зокрема це Житловий Кодекс, Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Закон України "Про теплопостачання", інші підзаконні нормативні акти, що теж підлягають застосуванню та регламентують порядок реалізації прав громадян, у тому числі і конституційних. Так, згідно із п. 6 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом, та у відповідності з п. 24 Закону України "Про теплопостачання", за яким споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Таким чином, вказані законодавчі акти декларують право споживача відмовитися від користування послугою центрального опалення та розірвати договір за умови, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Можливість споживача відмовитись від користування послугою, а саме: процедура відключення, - регламентується підзаконними актами. А саме: Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 року № 4 , та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

Відповідно до абзацу першого пункту 1.2. Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення і гарячого водопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.

Відповідно до п. 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Відповідно до 2.2 Порядку комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання. Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (підпункт 2.2.1. Порядку).

Згідно п.2.2.2 Порядку підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП є невиконання умов, визначених у пунктах 2.1 та 2.2 цього Порядку. Як встановлено п. 2.2.3 Порядку, якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Відповідно до підпунктів 2.6., 2.7 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що рішення комісії про відмову у відключенні від системи центрального опалення повинно бути обґрунтовано наявністю хоча б однієї з вищенаведених підстав: відсутністю рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення, підтриманого всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку, або технічною неможливістю такого відключення.

Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-95цс12 роз'яснює, що питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами № 630, які з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їхніх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків - з ініціативи споживачів. Обов'язковою для застосування судами є і правова позиція Верховного Суду України про те, що з часу набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у редакції зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268, та наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» у редакції зі змінами, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за № 1320/14587, передбачається надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення з ініціативи споживачів на будинок у цілому, а не на окремі квартири.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, твердження апелянта про наявність інших квартир у їх будинку, що є вже обладнаними індивідуальним опаленням - з огляду на недотримання позивачем "Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання" значення не мають, адже суд розглядає справу у межах заявлених у позові позовних вимог і на підставі належних та допустимих доказів, що подані сторонами. Відповідно до правил ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні усіх наявних у справі доказів, тобто як наданих позивачем, так і наданих відповідачем на їх заперечення.

Не заслуговують на увагу і посилання на ст.. 282 ч.2 ЦК, адже умова реалізації зазначеного тут права є визначеною у диспозиції цієї ж статті - за умови що ці зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир, не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, а ця умова тут не дотримується з огляду на зміст наведених вище нормативних положень.

Отже, за таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем доведено правомірність ненадання позивачам дозволу на улаштування індивідуального опалення до прийняття всіма власниками квартир у житловому будинку рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення, позивачами не дотримано "Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання", затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758, оскаржуване рішення суду є винесеним із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, при оцінці доказів та застосуванні норм права суд першої інстанції не припустив таких порушень, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення. А отже, за таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, позивачем не було надано суду на підтвердження своїх тверджень таких належних та допустимих доказів, що давали б підстави для задоволення позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин. Статтею 308 ЦПК є визначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: О.Ю. Карташов

Ю.В. Єрмаков