13 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану представником Мельником Олександром Павловичем, на заочне рішення Іванівського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про захист прав споживача та стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 грудня 2015 року між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002911 з додатками, предметом якого є автомобіль Сhегу RF 354-В, та відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати транспортний засіб у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором.
Про автомобіль позивач дізнався на сайті avto.ria.com за ціною
100 000 грн, після чого звернувся до продавця, який в усній формі йому роз'яснила, що дійсно такий транспортний засіб є за ціною вказаною на сайті, і що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб
24 000 грн, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу.
В той же день він сплатив рахунок на 24 000 грн.
Згодом, прочитавши уважно договір та додатки до нього, він зрозумів, що його було введено в оману. Представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 24 000 грн, який виявився адміністративним платежем, а не частковою оплатою вартості транспортного засобу.
Крім цього, протягом обумовленого строку предмет лізингу так і не був переданий позивачу. Він неодноразово телефонував до компанії, але вирішити питання так і не вдалося.
Позивач вказував на несправедливі умови договору, які не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів».
Ураховуючи наведене, позивач просив визнати договір фінансового лізингу від 11 грудня 2015 року № 002911, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4 недійсним, стягнути з відповідача на свою користь сплачений авансовий платіж у розмірі 24 000 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Заочним рішенням Іванівського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року позов задоволено.
Визнано договір фінансового лізингу від 11 грудня2015 року № 002911, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4 недійсним.
Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 сплачені грошові кошти у сумі 24 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 листопада
2016 року заочне рішення Іванівського районного суду Київської області
від 20 липня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ТОВ ЛК «Ваш Авто» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови для позивача та того, що відповідач здійснює свою діяльність не отримавши статусу фінансової установи, яка може надавати фінансові послуги, без отримання відповідної ліцензії для здійснення фінансової діяльності, а також того, що оспорюваний договір лізингу не був нотаріально посвідченим.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 грудня 2015 року між ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» та ОСОБА_4 укладено договір фінансового лізингу № 002911, предметом якого є автомобіль Сhегу RF 354-В.
Відповідно до умов вказаного договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати транспортний засіб у власність та передати його
у користування лізингоодержувачу на умовах та за ціною, передбачених цим договором.
Предмет договору не визначено індивідуальними ознаками, відповідач не має відповідної ліцензії, отримання якої передбачено положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», сам договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч. 1 ст. 807 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
За приписами ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.
Статтею 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено права та обов'язки лізингоодержувача.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Відповідно до частини 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судами не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу(ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року справа № 6-2766цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, що відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими для позивача, як споживача фінансових послуг.
При цьому судами було встановлено відсутність наявності ліцензії
у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.
Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону,
у зв'язку з чим наявні правові підстави для їх задоволення.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Іванівського районного суду Київської області від 20 липня
2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», подану представником Мельником ОлександромПавловичем, відхилити.
Заочне рішення Іванівського районного суду Київської області
від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області
від 29 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова