Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/7567/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/778/418/17 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

Спас О.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що 12 липня 2012 року згідно договорів купівлі-продажу вона придбала у відповідача земельну ділянку площею 0, 0750га та житловий будинок загальною площею 211,9 кв.м по АДРЕСА_1.

Під час укладення правочинів відповідач мав сплатити податок з доходів фізичних осіб за продаж нерухомого майна у розмірі 40 000 грн., проте зазначені кошти за його проханням сплатила вона.

Також, за банківську операцію щодо проведення платежу на суму 40 000 грн. вона сплатила комісію 320 грн.

Зазначені кошти відповідач їй н повернув.

Зазначала, що такими протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошові кошти в розмірі 40 000 грн. сплачені нею, як податок на доходи з фізичних осіб за продаж нерухомого майна замість відповідача; 320 грн. комісію за прийом платежів та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Останнім рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалв справи 12 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено два нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу № 5852 і № 5849: земельної ділянки площею 0, 0750 га та житлового будинку загальною площею 211, 9 кв. м по АДРЕСА_1.

Продаж земельної ділянки вчинено за 620 000 грн, будинку - за 180 000 грн.

Згідно пункту 5.4. договору купівлі-продажу будинку витрати у зв'язку з нотаріальним посвідченням цього договору сплачує покупець. На підставі пункту 12 договору купівлі-продажу земельної ділянки всі витрати за складання і посвідчення цього договору сплачує покупець.

Пунктом 5.6. договору відчуження будинку та пунктом 18 договору купівлі-продажу землі продавцю роз'яснено вимоги п. 167.2. ст. 167, п. 172.2. ст. 172 ПК України про його обов'язок сплатити податок з доходів від продажу нерухомого майна.

Відповідно до положень п. п. 172.2., 172.3. ст. 172 ПК України (в редакції, що діяла станом на день укладення правочинів), дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Дохід від продажу об'єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об'єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону.

Під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку (п. 172.4. ст. 172 ПК України).

Сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи: а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни (п. 172.5. ст. 172 ПК України).

Відповідно до п. 167.2. ст. 167 ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування, тобто 5 % від 620 000 грн та 180 000 грн, що разом становить 40 000 грн.

Вказану суму ОСОБА_4 до підписання вказаних угод сплатила за відповідача, що підтверджено квитанціями № 219 та № 273 від 12 липня 2012 року, в яких зазначено, що вказана загальна сума 40 000 грн за обома квитанціями сплачена до бюджету як податок з доходів фізичних осіб за продаж нерухомого майна. В квитанціях зазначено, що вказані суми сплачено ОСОБА_4 за ОСОБА_6

Відповідач заперечує наявність домовленості з позивачем, зазначає що сплата податку була її власною ініціативою.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Звернувшись до суду позивач належними доказами не довела, що сплата податку за іншу особу свідчить про наявність правових підстав для застосування вказаної норми закону , як безпідставне набуття та зберігання майна відповідачем та подальше його витребування .

Судом першої інстанції з'ясовувані у ОСОБА_4 питання про умови угоди, за якою ОСОБА_6 зобов'язався повернути сплачений податок. Проте позивач не назвала суду погоджених строків повернення грошей, не пояснила чому вона при передачі відповідачу грошей за договором не передала йому суму на 40000 гривень менше, тобто з урахуванням сплаченого нею податку.

В матеріалах справи знаходяться розписки про отримання ОСОБА_6 12.07.2012 року грошових коштів в рахунок сплати за договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, а також розписка про отримання завдатку від 11.04.2012 року. Розписка або будь-який інший документ, який свідчить про обов'язок повернути сплачений податок в сумі 40000 гривень, в матеріалах справи відсутній.

Сам по собі факт сплати податку за іншу особу не є правовою підставою вимагати повернення таких коштів, оскільки для виникнення такого зобов'язання необхідно укласти відповідну угоду.

Суд першої інстанції розглянувши справу зробив вірні висновки ,що існування усної домовленості про обов'язок ОСОБА_6 повернути сплачений податок на дохід в сумі 40000 гривень доказами по справі не підтверджується, ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_4 і обґрунтовано відмовив у позові.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: