Справа № 333/6844/15-ц
Пр. № 2/333/286/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

при секретарі: Кунець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк») про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. В обгрунтування позову позивач за первісним позовом вказує, що 25.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі по тексту ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 0706/0408/45-017, згідно з умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45000,00 доларів США, з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 25.04.2008 року до 25.04.2038 року. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечуються порукою відповідно до укладеного договору поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 0706/0408/45-017 від 25.04.2008 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Однак зобов'язання не виконуються, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року наявна заборгованість у сумі 1221056,19 грн., з яких: 912323,07 грн. - сума заборгованості за кредитом, 308733,12 грн. - сума заборгованості за відсотками з яких 13482,26 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом, 124633,12 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору, позивач звернувся до суду з данним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 1221056,19 грн.

ОСОБА_2 також звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк», яку вона уточнила позовними вимогами про визнання припиненим договір поруки, в якій зазначила, що в забезпечення кредитного договору 25.04.2008 року в між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0706/0408/45-017-Р-1. Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань, щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 0706/0408/45-017 від 25.04.2008 року у сумі 45000,00 доларів США, строком до 25 квітня 2038 року, з процентною ставкою 11,9% річних за їх використання. Проте в договорі поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди. При укладанні договору поруки ОСОБА_2 не давала згоду на зміну основного зобовязання. Між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладені - додаткова угода № 1 від 11.05.2012 р., договір про внесення змін та доповнень №107.08.2009 р., договір про внесення змін та доповнень №2 від 01.10.09 р., договір про внесення змін та доповнень №3 від 31.05.2010 р., договір про внесення змін та доповнень №3 від 27.04.2010 р., якими було збільшено розмір процентної ставки за кредитним договором до 12,94% річних, змінений порядок нарахування та повернення суми основного боргу, чим було збільшено обсяг відповідальності поручителя без її згоди.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що банк пропустив шестимісячний строк позовної давності щодо предявлення вимоги до поручителя з моменту виникнення заборгованості за кредитом. Оскільки з грудня 2012 року ОСОБА_3 жодного платежу по кредиту не здійснював, а банк звернувся до суду лише в серпні 2015 року. В звязку з чим, просила визнати припиненим договір поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, одночасно вважаючи, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, щодо припинення договору поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року з підстав викладених у запереченнях на зустрічну позовну заяву.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та одночасно вважають, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають з підстав викладених ними у запереченнях.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про день та час розгляду був повідомлений у встановленим законом порядку.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0706/0408/45-017, згідно з умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45000,00 доларів США, з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 25.04.2008 року до 25.04.2038 року.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом в порядку передбаченому цим договором. Згідно п.3.2,3.3 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленої в п.1.3 цього договору з дня виплати готівкою коштів з позичкового рахунку позичальника, зазначеного в п.2.1 цього договору, до моменту фактичного повернення кредиту в банк. При розрахунку процентів кількість днів у місяці приймається рівною фактичній кількості днів у місяці, а кількість днів у році 360 приймається рівною 360 днів. Проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.

Згідно п. 9.1 договору у випадку порушення умов кредитного договору та/або іпотечного договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах договору.

Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане позичальником особисто у банку.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечуються порукою відповідно до укладеного договору поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 0706/0408/45-017 від 25.04.2008 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.11.2016 року заборгованість по кредитному договору №0706/0408/45-017 від 25.04.2008 року складає: - тіло кредиту у сумі 41352,17 доларів США, що еквівалентно 1057045,04 грн., відсотки за кредитом у сумі 21162,55 доларів США, що еквівалентно 540957,55 грн., пені в сумі62574, 20 грн.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до преамбули договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.12 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» загальна купівельна ціна даного договору становить 908883404,01грн. При цьому, п.3.1 вказаного вище договору визначено, що 90000000,00 грн. покупець - ПАТ «Дельта Банк» сплатив продавцю 08.05.2012 року, а решту мав сплатити у дату підписання (25.05.2012 року), шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця, зазначений у п.13 вказаного договору. А відтак, договір купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року має ознаки договору факторингу та на нього розповсюджуються норми ст.ст. 1077-1086 ЦК України.

Згідно ст. 1077ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторонни (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вбачається з витягу договору, наданого позивачем до матеріалів справи, преамбула даного договору передбачає, що продавець (ПАТ «Сведбанк») бажає продати, а покупець (ПАТ «Дельта Банк») бажає купити права вимоги за винагороду та на умовах, визначених цим договором. Таким чином, даний договір за правилами ст.1077 ЦК України носить ознаки договору факторингу, але всупереч вимогам ст.1077 ЦК України, позивачем до матеріалів справи не було надано доказів проведення оплати за відступлене право вимоги.

Відповідно Додатку 1 перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» лише кредитний договір №0706/0408/45-017 від 25.04.2008 року та договір іпотеки №0706/0408/45-017-Z-1 від 25.04.2008 року, а договір поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року не був включений до зазначеного переліку, та не був предметом передачі, а відтак, у ПАТ «Дельта Банк» відсутнє право вимоги до поручителя ОСОБА_6, яку останній визначив відповідачем та боржником.

Крім того, приймаючи до уваги, що вищезазначений договір носить ознаки договору факторингу, то на дані правовідносини розповсюджується дія ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно якої до фінансових послуг належить операції з факторингу.

Згідно ст. 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Відповідно до п.п.1.2 розпорядження №231 від 03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

З викладених норм закону вбачається, що позивач, в порушення вказаних вимог, пред'являє вимоги, як фактор до фізичної особи ОСОБА_2, а не суб'єктів господарювання.

Аналогічна позиція щодо права вимоги фактора лише до боржників - суб'єктів господарювання також найшла своє відображена в ухвалі ВССУ від 18.12.2013 року у справі №6-43353св13 та відповідає положенням ст.2 Конвенції України «Про міжнародний факторинг» від 28.05.1988 року.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено розмір заборгованості та не доведено характер правовідносин, які склались у останнього з ПАТ «Сведбанк».

За правилами ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена сума грошової вимоги, яка підлягає виконанню.

З досудової вимоги від 28.08.2015 року № 31.4-08/1099-15, вбачається, що позивачем направлене на адресу боржника ОСОБА_2, повідомлення в порушення вимог ст.1082 ЦК України, оскільки дане повідомлення не містить суми грошової вимоги, яка передається.

Крім того, всупереч вимогам вказаної вище норми матеріального права та п.4.8 договору купівлі-продажу права вимоги, Банками не було направлено повідомлення про відступлення права вимоги на адресу поручителя ОСОБА_2, а відтак, суд прийшов до висновку, що до позивача не перейшло право вимоги стягнення боргу з ОСОБА_2

Як вбачається з кредитного договору, останній було укладеного 25.04.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, на отримання кредиту в іноземній валюті - доларах США.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За умовами положень Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993року, НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування, згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій на весь період дії режиму валютного регулювання.

До матеріалів справи надано банківську ліцензію №38 видану ВАТ «Сведбанк» 07.12.2007 року на здійснення операцій в іноземній валюті.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Судом встановлено, що представником позивача за первісним позовом не надано належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 212, ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Також судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 25.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року.

ОСОБА_2 не надано жодного доказу, що ПАТ «Дельта Банк» є стороною за договором поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Норми ч.1 ст.15 ЦПК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, при зверненні до суду у листопаді 2016 року з позовом до ПАТ «Дельта Банк» у ОСОБА_2, як у позивача, не було законних матеріально-правових підстав.

Враховуючи те, що ПАТ «Дельта Банк» на час предявлення позову і судового розгляду справи не є стороною за договором поруки №0706/0408/45-017-Р-1 від 25.04.2008 року, а відтак субєктивних цивільних прав ОСОБА_2 не порушував, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 215, 533, 1077, 1082 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно ст. ст. 10, 57, 58, 59, 60, 212, 215-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_7