Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1793/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 30 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Якухно О.М.,

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.,

за участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради (надалі - Житомирська ОПЛ №1), в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду спричинену йому незаконним поміщенням до психіатричної лікарні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.07.2015 року він, за заявою дочки ОСОБА_3 був госпіталізований на примусове лікування до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради. Відповідно до висновку лікарів-психіатрів №4148 від 21.07.2015 року позивач ніби-то знаходився в стані тяжкого психічного розладу. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.07.2015 року по справі № 278/2153/15-ц було відмовлено в задоволенні заяви лікаря-психіатра Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 . Згідно вказаного рішення суду встановлено, що на момент поміщення до психіатричної лікарні небезпека для оточуючих в діях ОСОБА_2 була відсутня. Позивач вважає, що під час незаконного примусового лікування у психіатричній лікарні, що є втручанням у приватне життя, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_2 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Житомирською ОПЛ №1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було взято до уваги те, що госпіталізація ОСОБА_2 здійснювалась згідно «Порядку організації медичного обслуговування та направлення пацієнтів до закладів охорони здоров'я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу» затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2011 року №646. А саме, 20.07.2015 року о 12:55 ОСОБА_2, за заявою доньки ОСОБА_3, був оглянутий в приймальному відділенні Житомирської ОПЛ №1 лікарем-психіатром ОСОБА_5, яким було підтверджено діагноз афективно-маячного розладу внаслідок органічного ураження ЦНС змішаного характеру. Після чого, в порядку ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», ОСОБА_2 було госпіталізовано у відділення №4 лікарні. 21.07 2015 року заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 разом з висновком лікарської комісії було направлені до Житомирського районного суду Житомирської області на підставі ст.22 Закону України «Про психіатричну допомогу». Проте розгляд даної заяви було призначено судом на 23.07.2015 року, а не протягом 24 годин з моменту її надходження, як це передбачено ч.1. ст.281 ЦПК України, а тому, на думку апелянта в діях працівників лікарні відсутні будь-які порушення, а термін перебування позивача на примусовому лікуванні обумовлений діями суду, а не незаконними діями працівників Житомирської ОПЛ №1.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і пояснив, що позивач при доставці його дочкою до лікарні був в стані сп'яніння і не розумів де знаходиться. З слів дочки погрожував їй, а тому були всі підстави для поміщення до лікарні.

Представник позивача заперечив у задоволенні скарги і пояснив, що позивач двічі хворів на ішемічну хворобу серця, є інвалідом 2 групи і опікуном свого сина - інваліда 1-ї групи, ніколи не хворів на психічне захворювання. З дочкою, яка проживає в іншому населеному пункті, у нього конфліктні відносини, а тому посилання лікаря при госпіталізації лише на її пояснення, є порушенням норм закону, що призвело до примусового позбавлення волі та лікування позивача.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що позивач має вік 75 років, є інвалідом 2-ої групи та хворіє на ішемічну хворобу серця, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, психічними захворюваннями не страждав (а.с.9, 47).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон) особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за

рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації (ст.16 Закону).

Згідно комісійного висновку лікарів Житомирської ОПЛ №1 від 21.07.2015 року № 4168, позивач знаходився у стані тяжкого психічного розладу і потребує примусової госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару так як становить небезпеку для оточуючих (а.с.10).

21.07.2015 року, лікар психіатр Житомирської ОПЛ №1 ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного стаціонару, оскільки у останнього наявне тяжке психічне захворювання і він створює небезпеку для оточуючих (а.с.11).

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_2 був госпіталізований до лікарні о 12 год. 55 хв. 20.07.2015 року за заявою про госпіталізацію, поданою до лікарні його донькою ОСОБА_3, де перебував по 23 липня 2015 року (а.с.46).

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (ч.2 ст.16 ЦК України).

Так, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.06.2017 року, справа «Акопян проти України» (Заява № 12317/06), поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об'єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб'єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (п.67). Медичне втручання, якому піддають особу проти її волі, включаючи втручання з метою надання психіатричної допомоги, може вважатися поводженням, забороненим статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 року (п.102).

Як визначено ч.3 ст.25 Закону України "Про психіатричну допомогу", особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на відшкодування заподіяної їм шкоди або шкоди їх майну внаслідок незаконного поміщення до психіатричного закладу чи психоневрологічного закладу для соціального захисту або спеціального навчання чи внаслідок незабезпечення безпечних умов надання психіатричної допомоги або розголошення конфіденційних відомостей про стан психічного здоров'я і надання психіатричної допомоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.07.2015 року по справі № 278/2153/15-ц, яке набуло законної сили 25.11.2015 року (а.с.12-13), було відмовлено в задоволенні заяви лікаря-психіатра Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 про примусову госпіталізацію ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справи № 278/2153/15-ц суд встановив, що підстав для госпіталізації позивача станом на 21.07.2015 року не було, а висновок лікаря-психіатра та комісії лікарів Житомирської ОПЛ №1 щодо того, що позивач перебував у стані тяжкого психічного розладу, який створює небезпеку для оточуючих його осіб, є необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними доказами і ґрунтується лише на поясненнях дочки позивача ОСОБА_3, у якої до батька існують неприязнені відносини з приводу спадкового житла і остання створює конфліктні ситуації, що змушує позивача звертатися до правоохоронних органів.

Повторний висновок комісії зі складу працівників Житомирської ОПЛ №1 від 15.08.2015 року, проведений після ухвалення судового рішення, про підтвердження попереднього діагнозу, не спростовує висновків суду при розгляді заяви лікаря-психіатра про примусову госпіталізацію ОСОБА_2, оскільки він проведений по медичній документації та протоколах лікування, які судом визнані необґрунтованими, тобто висновок зроблено виходячи із записів лікаря-психіатра без особистого огляду цією комісією ОСОБА_2 під час його госпіталізації, а тому такий висновок не можна вважати об'єктивним.

В період з 11.08.2015 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку із ішемічною хворобою серця, повторний великовогнищевий інфаркт міокарду, в гострій стадії (а.с.48).

Таким чином, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції належним чином визначився із характером спірних правовідносин, вірно встановив наявність моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок його незаконного поміщення до психіатричного закладу, примусового лікування та триманні у ньому проти волі особи без законних підстав, тобто встановив протиправність дій лікарів-психіатрів, відповідальність за шкоду, завдану якими згідно ст.1172 ЦК України несе юридична особа, заподіяння позивачу моральної шкоди та причинного зв'язку між нею і діями відповідача.

Визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. суд врахував глибину, характер та обсяг завданих ОСОБА_2 моральних страждань у зв'язку з незаконним поміщенням до психіатричного закладу та примусового лікування, час обмеження свободи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: