Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона володіє на праві приватної власності 17/24 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27.08.1993 року, відповідно до якого ОСОБА_6 подарувала, а вона прийняла в дар вказане майно.

Вказує, що їй тривалий час не відомо місце перебування відповідача, натомість вона постійно проживає в спірному будинку, який належить їй та іншим співвласникам: ОСОБА_5 (1/6 (4/24) частина будинку), ОСОБА_3 (1/24 частина будинку), ОСОБА_4 (1/12 (2/24) частини будинку).

Зазначає, що в будинку вона зареєстрована з 1998 року, разом з дочкою - ОСОБА_7 та онуком ОСОБА_8, ОСОБА_4 та відповідачем - ОСОБА_2.

Також зазначає, що фактично в будинку проживає її родина та ОСОБА_4, які виконують усі обов'язки власників майна, утримують його в належному стані, поліпшують та сплачують необхідні платежі та збори, вартість необхідного обслуговування за весь будинок на відміну від відповідача, який понад 20 років не проживає, не з'являється в жилому будинку АДРЕСА_1, не виконує жодних обов'язків власника, особисті речі відповідача в будинку відсутні, кореспонденцію не отримує, комунальні платежі не сплачує, домовленість про збереження житла відсутня, у зв'язку з чим змушена була звернутись до суду та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він надуманий, безпідставний, недоведений будь-якими належними доказами.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання 26.01.2017 року не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подали до суду заяви, у яких позов підтримали та просили його задоволити з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд у їх відсутності, тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не підтримав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він надуманий, безпідставний, недоведений будь-якими належними доказами.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка володіє на праві приватної власності 17/24 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 27.08.1993 року, відповідно до якого ОСОБА_6 подарувала, а вона прийняла в дар вказане майно (а.с.4, 5, 6).

Крім того, відповідно до довідки КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району" № 878 від 19.08.2015 року (а.с.7) у вищезазначеному будинку зареєстрованими значаться позивачка ОСОБА_1, дочка позивачки - ОСОБА_7, онук позивачки - ОСОБА_8, відповідач - ОСОБА_2 та його мати - ОСОБА_5

Позивачка у своєму позові посилається на те, що 17/24 частин спірного будинку належить їй на праві приватної спільної часткової власності, та іншим співвласникам: ОСОБА_5 - 1/6 (4/24) частина будинку, яка живе окремо, ОСОБА_3 - 1/24 частина будинку, яка належним їй майном не користуються, в його утриманні та поліпшенні участі не бере, її частиною користується матір ОСОБА_4 - власниця 1/12 (2/24) частини будинку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого КДНК №1 від 28.09.1990 року №7Н-2141 відповідач став власником 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою-характеристикою КП «КМБТІ» від 09.07.2008 року №1350487 (а.с.59). Також слід зазначити, що вказаної довідки-характеристики, вона видавалась на вимогу відповідача та у примітках до короткої технічної характеристики зазначено, що дані щодо загальної та житлової площі кв.1 визначити неможливо, оскільки доступ для обстеження відсутній.

Крім того, відповідно до договору дарування від 15.10.2009 року відповідач ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.68).

Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору.

Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Позивачка у підтвердження своїх позовних вимог посилається на ту, обставину, що відповідач понад 20 років не проживає, не з'являється в жилому будинку АДРЕСА_1, не виконує жодних обов'язків власника, особисті речі відповідача в будинку відсутні, кореспонденцію не отримує, комунальні платежі не сплачує, домовленості про збереження житла відсутня, житлом не цікавиться, однак дані посилання не підтверджені жодним належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.57-61 ЦПК України, будь-яких інших належних доказів представником позивачки в ході судового розгляду надано не було, а тому враховуючи зазначене, суд приходить до висновку що позовні вимоги недоведені, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.319, 321, 405 ЦПК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич