Справа №487/9330/14-ц 09.02.2017 09.02.2017 09.02.2017
Провадження №22-ц/784/156/17
Єдиний унікальний номер 487/9330/14-ц
Категорія 5 Номер провадження 22-ц/784/156/17
Головуючий у І інстанції Андрощук В.В
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів Козаченка В.І., Самчишиної Н.В.,

Із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

за участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецька Олена Миколаївна та Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності та договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А :

23 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності та договору дарування.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_8 після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1. 30 березня 2012 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спірної квартири. Відповідачці ОСОБА_7, як дружині спадкодавця, видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме спірної квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна ОСОБА_8, яке складається з 1/2 частки цієї ж квартири. ОСОБА_2 зазначає, що спірна квартира була придбана за особисті кошти її батька ОСОБА_8, а відповідно є приватною власністю спадкодавця, яка повинна успадковуватись спадкоємцями в рівних частинах. В подальшому, 25 листопада 2011 року ОСОБА_7 подарувала належні їй 3/4 частки спірної квартири відповідачу ОСОБА_4

Посилаючись на викладене, вважала, що її право на отримання спадщини порушено, тому просила визнати недійсними: свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_7 від 28 жовтня 2011 року; свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_7 від 28 жовтня 2011 року, договір дарування від 25 листопада 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 11 листопада 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьку О.М., Третю Миколаївську державну нотаріальну контору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_7 померла, в зв'язку з чим ухвалою суду від 31 березня 2016 року до участі в справі як співвідповідача було залучено Миколаївську міську раду (а.с. 176).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову (а.с. 215-216).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов (а.с. 223-229).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача просила апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1998 року.

02 липня 2002 року ОСОБА_8 приватизував квартиру АДРЕСА_2, де був одноособово зареєстрований на час приватизації та отримав свідоцтво на своє ім'я про право власності на вказану квартиру.

За договором купівлі - продажу від 12 липня 2002 року ОСОБА_8 продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 за 26250 гривень.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 15 липня 2002 року ОСОБА_8 придбав за 22134 гривні квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей 17 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2928.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 відповідно до ст.1261, 1267 ЦК України були позивач ОСОБА_2, як донька, та ОСОБА_7, як дружина та які прийняли спадщину.

28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. на ім'я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_1.

28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. на ім'я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 25 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М., ОСОБА_7 подарувала належні їй 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4

30 березня 2012 року державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року. З 30 січня 2003 року і до смерті ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала в спірній квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що на час приватизації ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_2 та купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 діяли норми ст.22, 24 КпШС УРСР, які не містили положень про особисту приватну власність майна одного з подружжя, набутого за час шлюбу внаслідок приватизації Крім того суд виходив з того, що остання квартира, яка потім стала предметом спадкування, була придбана ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу саме для проживання та в інтересах його сім'ї.

Але з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартира, яка була передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність є спільною сумісною власністю.

Встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 29.05.1998 року, але квартира АДРЕСА_2 їм у спільну сумісну власність не була передана. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.07.2002 року вона передавалась в порядку приватизації ОСОБА_8 в приватну власність (а.с. 9). Тобто джерелом її надбання не були сумісні кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_7, отже підстав вважати, що ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 22 КпШС УРСР набула на неї право власності, не має.

З договору купівлі-продажу від 12.07.2002 року вбачається, що вказана квартира була продана за 26250 грн. гр. ОСОБА_11, яка діяла від імені ОСОБА_8 як продавця, юридичній особі. На рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_11 юридична особа перерахувала вказану в договорі суму, що підтверджується випискою з особового рахунку. В той же день вказана сума ОСОБА_11 була знята з рахунку (а.с. 301).

15.07.2002 року ОСОБА_8, від імені якого діяла ОСОБА_11 була придбана квартира АДРЕСА_1, тобто вказана квартира була придбана в період шлюбу.

Пояснення позивачки про те, що вказана квартира була придбана за кошти, отримані від продажу попередньої квартири, підтверджуються такими доказами.

Текст доручення, яке 07 червня 2002 року ОСОБА_8 дав ОСОБА_11 та яке посвідчено нотаріально, свідчить про те, що він вказаним дорученням уповноважив її виконувати всі дії, пов'язані із приватизацію квартири АДРЕСА_2, а також продати її за ціну та на умовах за свій розсуд, купити на його ім'я квартиру в м. Миколаєві, для чого надав їй право отримати свідоцтво про право власності на житло, підписати цивільно-правові договори, отримати належні йому гроші, заплатити гроші та інше (а.с. 285).

Враховуючи повноваження ОСОБА_11, викладені вище, факт продажу нею 12.07.2002 року приватизованої квартири та перерахування на її ім'я грошей в сумі 26250 грн., їх зняття з особового рахунку та факт купівлі 15.07.2002 року квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8 за 22134 грн., колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що за кошти отримані від продажу приватизованої квартири, яка належала ОСОБА_8 на праві особистої власності, була придбана спірна квартира. Інших доказів відповідачкою не надано.

Таким чином, спірна квартира хоча і була придбана під час перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в шлюбі, але не є спільним майном, оскільки на її придбання були витрачені кошти, які належали особисто ОСОБА_8, тобто ОСОБА_7 не є співвласницею спірної квартири.

За такого, вона не мала права на отримання свідоцтва про право власності на ? частку спірної квартири, тому свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_1, видане 28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. на ім'я ОСОБА_7, слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Вказана квартира після смерті ОСОБА_8 спадкується спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках (ч.1 ст. 1267 ЦК України). Спадкоємцями на час смерті ОСОБА_8 були дочка - позивач ОСОБА_2 та дружина - ОСОБА_7 Вони обидві прийняли спадщину. Тому кожна з них успадкувала ? частку спірної квартири.

З урахування вказаного ОСОБА_7 могла подарувати ОСОБА_4 тільки ? частку спірної квартири, а не ? частки.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Колегія суддів вважає, що позивачка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі, оскільки її права і законні інтереси безпосередньо порушені договором, у результаті визнання договору недійсним її майнові інтереси будуть відновлені.

Враховуючи наведене, слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28.10.2011 року на ім'я ОСОБА_7 на спірну квартиру, одночасно визнавши, що частка права на спадщину за законом ОСОБА_7 в спірній квартирі становила 1/2 частину. Також слід визнати частково недійсним договір дарування частки у праві власності на квартиру від 25.11.2011 року в частині дарування ? частки спірної квартири.

Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 213, 214 ЦПК України не були з'ясовані обставини, які мали значення для вирішення спору, зокрема, не з'ясовано джерело коштів, за які була придбана спірна квартира, неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до вимог п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід частково стягнути понесені судові витрати.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

РішенняЗаводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, видане 28 жовтня 2011 року на ім'я ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П., зареєстроване в реєстрі № 1-714, спадкова справа № 762/2010.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 жовтня 2011 року на ім'я ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П., зареєстроване в реєстрі № 1-716, спадкова справа № 762/2010, визнавши, що частка права на спадщину за законом ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, становила ? частину.

Визнати частково недійсним договір дарування частки у праві власності на квартиру від 25 листопада 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №2896, в частині дарування ? частини вказаної квартири.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовій збір в сумі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 78 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді