Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 жовтня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу, а він отримав 53 625 грн кредитних коштів на придбання автомобіля та 19 788 грн на оплату страхових платежів та зобов'язався їх повернути до 23 жовтня 2012 року та сплатити 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,49 % комісії на суму вартості автомобіля.

Крім того, сторони передбачили, що порушення позичальником умов договору, дає банку право нараховувати пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

На забезпечення виконання цих зобов'язань позичальник передав у заставу банку належний йому автомобіль Chevrolet aveo, 2005 року випуску.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 17 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 246 888 грн 66 коп., яка складається з: 43 467 грн 17 коп. - борг за кредитом, 63 962 грн 87 коп. - борг за процентами, 15 240 грн 08 коп. - комісія та 124 218 грн 54 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 зазначену суму заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 137 670 грн 12 коп., заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 43 467 грн 17 коп. - заборгованість за кредитом, 63 962 грн 87 коп. - заборгованість за відсотками, 15 240 грн 08 коп. - комісія та 15 000 грн - пеня.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 37 666 грн 38 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається: 27 513 грн 26 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 153 грн 12 коп. - борг з комісії та 7 000 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вирішено питання про розподілсудових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року змінено та зменшено стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості за договором №NKGDAK00010028 від 24 жовтня 2005 року станом на 17 вересня 2014 року з 137 670 грн 12 коп. до 40 666 грн 38 коп., у тому числі: 27 513 грн 26 коп. - заборгованості за процентами, 3 153 грн 12 коп. - заборгованості за комісією та 10 000 грн - пені.

Рішення суду в частині судових витрат скасовано та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 168 грн 35 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом встановлено, що 24 жовтня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №NKGDAK00010028, за умовами якого банком було відкрито невідновлювальну кредитну лінію на 73 413 грн з яких, 53 625 грн на придбання автомобіля та 19 788 грн на оплату страхових платежів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісію у розмірі 0,49% на суму вартості автомобіля, строком до 23 жовтня 2012 року. Щомісячний платіж складає 1 303 грн 83 коп.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 24 жовтня 2005 року укладено договір застави автомобіля марки Chevrolet aveo SF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 березня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 24 вересня 2008 року в загальному розмірі 51 902 грн, з яких 42 394 грн 73 коп. - заборгованість за кредитом, 5 672 грн 33 коп. - заборгованість за процентами, 2 364 грн 84 коп. - заборгованість по комісії та 1 470 грн 71 коп. пеня.

У липні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2012 року змінено заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 січня 2012 року та на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, що утворилась станом на 03 червня 2011 року в загальному розмірі 141 282 грн 84 коп., з яких 43 199 грн 04 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 44 813 грн 17 коп. - заборгованості за процентами, 10 773 грн 16 коп. - заборгованості по комісії та 42 497 грн 47 коп. пеня, звернуто стягнення на автомобіль марки Chevrolet aveo SF69Y, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» через укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини за договором кредиту, за якими банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачу кредитні кошти, а останній взятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за договором, яка підлягає стягненню з позичальника зі зменшенням розміру пені на підставі ч. 3 ст.551 ЦК України. При цьому, суд вважав, що підстав для застосування позовної давності за вимогами про стягнення боргу немає, оскільки дії ОСОБА_4 свідчать про визнання ним боргу та переривання перебігу позовної даності.

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст.ст. 254, 257, 258, 261 ЦК України із врахуванням заяви ОСОБА_4 про застосування позовної давності та часу звернення позивача з позовом, а саме: 01 листопада 2014 року, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний борг за період з 01 листопада 2011 року по 17 вересня 2014 року в загальному розмірі 40 666 грн 38 коп., у тому числі: 27 513 грн 26 коп. - заборгованість за процентами, 3 153 грн 12 коп. - заборгованість за комісією та 10 000 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Крім того, апеляційним судом відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України правомірно зменшено визначений розмір пені, нарахованої в межах річного строку позовної давності до 10 000 грн 00 коп. з врахуванням принципів розумності та справедливості, оскільки позивач протягом тривалого часу (2008 - 2014 років) не вчинив дій, спрямованих на виконання наданих йому боржником та судом повноважень по реалізації автотранспорту, що сприяло збільшенню розміру кредитного боргу, у тому числі пені.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, а фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2015 року, в частині яка не змінена та не скасовано апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова