17.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/9045/16-ц
РІШЕННЯ 205/9045/16

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Скрипник К.О.,

при секретарі - Молчанові Є.Д.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, у письмовому провадженні, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 02 грудня 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він з 27 жовтня 2014 року по 13 липня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду директора Дніпропетровської філії. Позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в загальному розмірі 95 682,55 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості із заробітної плати та розрахунку при звільненні є довідка, яка видана підприємством № 659 від 14 липня 2015 року. Однак, відповідач всупереч чинному законодавству нараховану заборгованість на сьогодні не сплатив, посилаючись на відсутність коштів. Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 211 665,50 грн.

Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Від представника відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, наявність заборгованості перед позивачем із розрахунку при звільненні не заперечували.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем працюючи на посаді директора Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з 27 жовтня 2014 року (а.с.3).

Наказом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 13 липня 2015 року № 301-кго ОСОБА_1 звільнений з займаної посади (а.с.4).

Відповідно до довідки, виданої Дніпропетровською філією ПАТ «УСК ««Гарант-Авто», за період з жовтня 2014 року по липень 2015 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 95 682,55 грн. (а.с.5).

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Нетривалий час роботи працівника на підприємстві чи незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України №6-60цс11 від 21 листопада 2011 року, №6-64цс13 від 03 липня 2013 року, №6-144цс13 від 29 січня 2014 року та №6-159цс13 від 22 січня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду у цій частині, суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 116 КЗпП України обов'язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку законом покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, і саме роботодавець повинен довести зазначені обставини, шляхом надання письмових доказів про щомісячну виплату заробітної плати та проведення повного розрахунку із працівником у день звільнення.

Суд звертає увагу на те, що відповідач визнав наявну заборгованість.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Правила обчислення середнього заробітку передбачені ч.2 ст.235 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 розділу ІV Порядку).

Відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 середньомісячна заробітна плата за період січень-червень 2015 року становить 13 458,52 грн. (611,75 грн. за один робочий день) (а.с.6).

З дня звільнення позивача 13 липня 2015 року по день подання позову становить 346 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 211 665,50 грн. (611,75 х 346 = 211 665 грн.50 коп.).

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 211 665,50 грн. та позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору у розмірі 2116,65 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 15, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 211 665,50 грн. (двісті одинадцять тисяч шістсот шістдесят пять гривень 50 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в дохід держави судовий збір у розмірі 2116,65 грн. (дві тисячі сто шістнадцять гривень 65 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя К.О. Скрипник