Справа № 640/6759/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Хлистун Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поезія», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності, витребування майна (віндикація) та зняття з реєстрації транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2016 року представник позивача ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з подальшим уточненням просить визнати за позивачем право власності на транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO 2972, 2007 року випуску, колір сірий, двигун №ТВ 3364, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2; визнати недійсним договір комісії б/н від 10.10.2014 року щодо реалізації вказаного транспортного засобу укладений між ТОВ «Поезія» та від імені ОСОБА_1; визнати незаконними дії ТОВ «Поезія», які полягають у видачі довідки-рахунку №585826 від 10.10.2014 року на імя ОСОБА_3; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу укладений 14.10.2014 року між ТОВ «Поезія» та ОСОБА_3; скасувати реєстрацію вказаного транспортного засобу, якою автомобіль зареєстровано на ОСОБА_2; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь позивача вказаний автомобіль; зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 вказаний автомобіль та комплект ключів від нього; та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 2302,03 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 08.10.2014 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_5, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи на майдані Бугрімової в м. Харків біля приміщення автосалону «Кіа», діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та невстановленою особою, погрожуючи позивачеві із застосуванням вогнепальної зброї, заволоділи транспортним засобом марки MITSUBISHI PAJERO 2972, 2007 року випуску, колір сірий, двигун №ТВ 3364, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію №САТ 525739, транзитний номер АО 0507, який належав позивачеві на праві власності. Факт незаконного заволодіння встановлено в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0002657 від 17.10.2014 року за ознаками ст. 289 ч.3 КК України. В квітні 2015 року представник потерпілого ОСОБА_4, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дізналась, що вказаний викрадений автомобіль зареєстровано за д.н.з. СХХ521293 на імя ОСОБА_3, а 07.11.2014 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку ОСОБА_3 10.11.2014 року вказаний транспортний засіб за д.н. НОМЕР_2 зареєстровано на ОСОБА_2 Зазначений транспортний засіб на ОСОБА_3 був зареєстрований на підставі довідки-рахунку №585826 від 10.10.2014 року виданої ТОВ "Поезія" на ім'я ОСОБА_3 Належний позивачеві автомобіль, він не продавав, жодних довіреностей на здійснення продажу автомобіля не видавав, власний підпис на документах, які мають відношення до переоформлення і продажу транспортного засобу, не ставив, договору комісії з ТОВ «Поезія» не укладав та не уповноважував жодної особи щодо продажу транспортного засобу, або іншим чином розпоряджатися вказаним майном. Отже, 08.10.2014 року транспортний засіб вибув із володіння позивача поза його волею, був викрадений в нього в результаті застосування у нього фізичної сили та погрози у відношенні нього вогнепальної зброї. Ніяких правових підстав відчужувати належний йому транспортний засіб ні в ТОВ «Поезія», ні в будь-яких інших осіб не було. Враховуючи, що ОСОБА_2 придбала спірний автомобіль у ОСОБА_3, який не мав права його відчужувати,

позивач як власник має право витребувати цей транспортний засіб у ОСОБА_2 Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Позивач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнений позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Поезія» в судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, в минулому судовому засіданні заперечував проти позову, та надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не надано доказів про незаконність ТОВ «Поезія» з видачі довідки-рахунку, та 10.10.2014 року було складено акт технічного стану, що підписаний продавцем, покупцем та комісіонером, та грошові кошти отримані продавцем від покупця в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, повідомлені судом належним чином та своєчасно.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення норм цивільного процесуального законодавства України, щодо обов'язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, пред'явлений позов розглядався виключно в межах заявлених вимог.

Судовим розглядом встановлено, що 08.10.2014 року близько 13 год. 30 хв. на пл. І. Бугрімової у м. Харкові біля автосалону «Кіа», невстановлені особи, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоровя потерпілого ОСОБА_1, незаконно заволоділи автомобілем марки Мітсубісі Паджеро Вагон, транзитний номер 0507 (д.н. НОМЕР_3), який належав ОСОБА_1 на праві власності. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження №0002657, та старшим слідчим СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 було складено повідомлення про підозру на імя ОСОБА_5

Представником відповідача ТОВ «Поезія» було до суду надано акт №б/н технічного стану та оцінки транспортного засобу (який також є договором комісії), відповідно до здійснився продаж вказаного транспортного засобу, який був підписаний нібито позивачем, ОСОБА_3, та представником ТОВ «Поезія». На підставі вказаного акту (договору комісії) ТОВ «Поезія» видала довідку-рахунок №585826 на імя ОСОБА_3, та укладено з останнім договір купівлі-продажу транспортного засобу від 10.10.2014 року. В матеріалах справи також міститься розписка, в якій зазначено, що позивач реалізує належний йому транспортний засіб.

В подальшому на підставі заяви №51539086 від 07.11.2014 року ОСОБА_3, вказаний транспортний засіб був знятий з обліку, та в подальшому власником спірного транспортного засобу стала ОСОБА_2

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач та його представник зазначили, що він ніякої згоди на реалізацію належного позивачеві транспортного засобу не надавав, а тому дані правочини слід визнати недійсними.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України).

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 330, стаття 388).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 Цивільного кодексу України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

На підставі клопотання позивача, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року була призначена по даній справі почеркознавча експертиза, та в матеріалах справи міститься висновок експерта №10082/11155 від 17.11.2016 року, відповідно до якого, підписи від імені ОСОБА_1 в акті №б/н технічного стану і оцінки транспортного засобу (ТЗ) або номерного агрегату (НА) від 10.10.2014 року у двох графах «ПРОДАВЕЦЬ», та в розписці б/д складеній від імені ОСОБА_1 на імя директора ТОВ «Поезія» ОСОБА_9 в рядку «Собственник ТС (по техпаспорту)» виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1, а іншою особою.

А отже, суд визнає договір комісії б/н від 10.10.2014 року укладений між ТОВ «Поезія» від імені ОСОБА_1, та договір купівлі-продажу б/н спірного транспортного засобу між ТОВ «Поезія» та ОСОБА_3 - недійсними. А також, і довідку-рахунок №585826 від 10.10.2014 року, який видавався ТОВ «Поезія» слід також визнати недійсним.

Зокрема стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Відповідно до частини першої статті 388 Цивільного кодексу Укаїни, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Разом із тим витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

В даному випадку триває досудове розслідування за ст. 289 ч.3 КК України по кримінальному провадженню №0002657 за фактом викрадення спірного автомобіля, що підтверджується витягом з ЄРДР, та складено повідомлення про підозру, де зазначено, що спірний автомобіль вибув із власності позивача поза його волею у звязку із застосування до останнього погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоровя потерпілого.

Тому, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання права власності на спірний автомобіль, оскільки представниками відповідачів заперечується його право, та витребує його із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь позивача.

Позивач в своєму позові також просить скасувати реєстрацію транспортного засобу, якою автомобіль зареєстровано на ОСОБА_2

Відповідно до абз. 3 п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою КМУ від 07.09.1998 року, скасування реєстрації та зняття з реєстрації транспортних засобів входить до повноважень сервісних центрів МВС України, який не є стороною по справі, та є органом владних повноважень, тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги.

Що стосується вимоги позивача щодо зобовязання ОСОБА_2 передати позивачу спірний автомобіль та комплект ключів, то відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вказані питання мають вирішуватися державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення. Тому, суд також відмовляє в цій частині позову.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., то питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України.

Так відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та

під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавала адвокат ОСОБА_4 на підставі договору про надання юридичних послуг від 10.10.2015 року, відповідно до якого за надані послуги замовник виплачує виконавцеві плату в розмірі 15% від суми відшкодованих збитків, або від оціночної вартості витребуваного майна. Але, доказів, що позивачем своєму представникові вже було сплачено 3000,00 грн. до суду не надано.

Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Також, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі.

Але, представник позивача ОСОБА_4 була присутньою в судових засіданнях по вказаній справі, а саме 31.05.2016 року, 05.07.2016 року, 22.07.2016 року, 13.09.2016 року, 22.12.2016 року та 27.01.2017 року, тому задовольняє дану вимогу частково, та стягує з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст.10,11,60,169,212,213,215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_4, право власності на транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO 2972, 2007 року випуску, колір сірий, двигун №ТВ 3364, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

Визнати недійсним договір комісії б/н від 10.10.2014 року щодо реалізації транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO 2972, 2007 року випуску, колір сірий, двигун №ТВ 3364, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію №САТ 525739, транзитний номер АО 0507, минулий державний номер НОМЕР_5, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поезія», , від імені ОСОБА_1.

Визнати недійсною довідку-рахунок №585826 від 10.10.2014 року виданою на імя ОСОБА_3 Товариством з обмеженою відповідальністю «Поезія», .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу №б/н транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO 2972, 2007 року випуску, колір сірий, двигун №ТВ 3364, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію №САТ 525739, транзитний номер АО 0507, минулий державний номер НОМЕР_5, укладений 14 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поезія», , та ОСОБА_3.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO 2972, 2007 року випуску, колір сірий, двигун №ТВ 3364, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поезія» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2302 (дві тисячі триста дві) гривень 04 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, тобто по 1901 грн. 02 коп. з кожного.

В іншій частині в задоволенні позову-відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий