У х в а л а

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Донецького національного університету на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов'язати керівництво Донецького національного університету зробити наступні юридичні дії за фактом його звільнення:

- визнати його звільнення незаконним та поновити його на роботі;

- провести його звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України;

- видати в день звільнення належним чином оформлену трудову книжку відповідно до Інструкції № 58;

- здійснити з ним розрахунок у терміни, указані в ст. 116 КЗпП України з урахуванням рівня інфляції;

- надати копію наказу про його звільнення;

- виплатити компенсацію за невикористану відпустку згідно з вимогами ст. 83 КЗпП України;

- виплатити компенсації та виплати, які гарантовані колективним договором і іншими нормативними документами;

- письмово повідомити його про види і розміри перед виплатою вказаних сум;

- стягнути з Донецького національного університету на його користь моральну шкоду у розмірі 900 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що з 16 травня 2011 року він працював сторожем у гуртожитку № 7 Донецького національного університету, а з 01 травня 2013 року - переведений на посаду коменданта гуртожитку № 7 цього ж навчального закладу.

Позивач вказував, що на початку липня 2014 року ряд гуртожитків студентського містечка були захоплені озброєними бойовиками, що зробило неможливим нормальне функціонування закладу, а згодом із соціальних мереж він дізнався про переїзд університету до м. Вінниці, проте залишився у м. Донецьку, де продовжив працювати на займаній посаді, однак заробітню плату за вересень та подальші місяці не отримував.

Крім того позивач вказував, що у подальшому він дізнався про своє звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України згідно із наказом ректора Донецького національного університету від 06 жовтня 2014 року № 249-К/16.

Вважаючи звільнення незаконним та посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ректора Донецького національного університету № 249-К/16 від 06 жовтня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді коменданта гуртожитку № 7 Донецького національного університету.

Стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 2348 грн 80 коп., компенсацію за невикористану відпустку - 451 грн 80 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу - 53 869 грн 22 коп.

Зобов'язано виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_3 3 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Донецький національний університет, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що внаслідок надзвичайної ситуації, що склалася у м. Донецьку у 2014 році, з боку відповідача не було допущено порушень діючого трудового законодавства України при звільненні ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні як докази повідомлення позивача про нове місце розташування Донецького національного університету, так і його письмова відмова переїжджати разом із університетом до іншого міста, а тому дійшов висновку, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що з 16 травня 2011 року ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах з Донецьким національним університетом, працюючи на посаді сторожа, а наказом від 13 травня 2013 року його було переведено на посаду коменданта гуртожитку № 7 цього ж навчального закладу (а. с. 7-9, т. 1).

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 30 вересня 2014 року № 1084 «Про організацію освітнього процесу Донецького національного університету України в місті Вінниці» (який є загальнодоступним), враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на сході України та продовження збройного конфлікту на території міста Донецька, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці (у тому числі навчання), на заробітну плату, не нижче від визначеної законом, Донецькому національному університету визначено проводити свою освітню діяльність на території м. Вінниці.

Згідно п. 2 цього наказу, ректору Донецького національного університету України доручено забезпечити оперативне інформування співробітників і студентів Університету через веб-сайт Університету www.donnu.edu.ua з усіх питань, що стосуються організації освітнього процесу, забезпечення місцем проживання (гуртожитками) тощо.

Відповідно до п. 3 вказаного наказу було оголошено про те, що співробітники, аспіранти (докторанти) та студенти Донецького національного університету України, які мають бажання продовжити працювати (навчатися) у цьому Університеті (чи в системі освіти та науки України), повинні зареєструватися на сайті https://donnu.gov.ua/ (конфіденційність гарантована) або ж повідомити керівництво будь-яким іншим способом про своє бажання працювати (навчатися) у цьому Університеті (а. с. 8, т. 2).

Згідно із довідкою Донецького національного університету від 18 лютого 2016 року № 10/01-13/25 у базі даних співробітників, аспірантів (докторантів), студентів, які зареєструвалися відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 30 вересня 2014 року № 1084 на сайті https://donnu.gov.ua/ з метою повідомлення про своє бажання працювати (навчатися) в Донецькому національному університеті у м. Вінниці, відсутня інформація щодо реєстрації ОСОБА_3 (а. с. 89, т. 2).

Наказом ректора Донецького національного університету від 06 жовтня 2014 року № 249-К/16 позивач був звільнений із посади коменданта гуртожитку № 7 Донецького національного університету за п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із відмовою від переведення в іншу місцевість разом з університетом, на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 30 вересня 2014 року № 1084 «Про організацію освітнього процесу Донецького національного університету України в місті Вінниці» (а. с. 14, т. 2).

За умовами п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при вiдмовi працiвника вiд продовження роботи зi змiненими iстотними умовами працi може бути визнане обґрунтованим, якщо змiна iстотних умов працi при провадженні роботи за тiєю ж спецiальнiстю, квалiфiкацiєю чи посадою викликана змiнами в органiзацiї виробництва i працi (рацiоналiзацiєю робочих мiсць, введенням нових форм органiзацiї працi, у тому числi перехiд на бригадну форму органiзацiї працi, i, навпаки, впровадженням передових методiв, технологiй тощо).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Донецький національний університет продовжив здійснення своєї діяльності у м. Вінниці, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте у зв'язку із захопленням у липні 2014 року його адміністративних будівель у м. Донецьку, практично уся документація навчального закладу залишилася у м. Донецьку.

При цьому судом першої інстанції вмотивовано враховано покази представника відповідача про те, що на час розгляду справи з працюючих 896 осіб, трудові книжки має лише 601 працівник, що також підтверджується і довідкою Донецького національного університету від 18 лютого 2016 року № 0104 (а. с. 18, т. 2), а також те, що заробітну плату за липень і за серпень 2014 року було виплачено всім працівникам згідно з платіжними дорученнями від 24 листопада 2014 року № 3488 та від 26 листопада 2014 року № № 3560, 3606, у тому числі й ОСОБА_3 (а. с. 20-23).

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується переміщення Донецького національного університету до м. Вінниці відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 30 вересня 2014 року № 1084 «Про організацію освітнього процесу Донецького національного університету України в місті Вінниці», і вказана інформація є у загальному доступі, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність з боку відповідача порушень діючого законодавства України про працю при звільненні ОСОБА_3, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції встановивши, що позивач залишився у м. Донецьку та продовжив працювати на займаній посаді в університеті після його захоплення збройними формуваннями, тобто небажання позивача продовжувати трудові відносини з відповідачем та переїжджати до м. Вінниці, в якому Донецький національний університет проводить свою діяльність згідно з наказом МОНУ від 30 вересня 2014 року № 1084, при дослідженні доказів у справі, які були досліджені місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, вдався до їх переоцінки, не вказавши при цьому які норми ЦПК України порушив суд першої інстанції, у зв'язку із чим дійшовши помилкового висновку про те, що звільнення позивача було проведено із порушенням трудового законодавства.

Колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасовано апеляційним судом помилково.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуДонецького національного університету задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року скасувати, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович