АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, проведеному в режимі відео конференції, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3483/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не погодившись із такою ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ст.205 ЦПК України, що призвело до безпідставного закриття провадження у справі. Не заперечує, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено, але даний позов було заявлено ним з інших підстав.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_1, ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

16 січня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва провадження у справі було закрито.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у позові ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до змісту Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-79цс15, провадження у справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Як вбачається зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року, предметом позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5, за яким було ухвалено вказані рішення суду, підставою позову була відсутність інформації про смерть спадкодавця та про відкриття спадщини.

Відповідно до позовної заяви, поданої до суду в листопаді 2016 року, ОСОБА_2 зазначає підставою позову те, що з 01 березня 2007 року стан його здоров'я погіршився, а 09 листопада 2012 року різко загострився, що вимагало оперативного лікування з приводу імплантації штучного аортального клапану, та підтверджує дані факти відповідними документами.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на відмінність підстав заявлених позовів, що призвело до неправильного застосування п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Враховуючи викладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року підлягає скасуванню, а справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль