Провадження № 22-ц/780/1096/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 07.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Білоконь О.В., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та передання його в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що у вересні 2012 року їй стало відомо про смерть її тітки - ОСОБА_4, після якої залишилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки по вул. Степна в с. Калинівка-2, Макарівського району Київської області, після цього звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і у квітні 2014 року судом визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття вказаної спадщини на три місяці з дня набрання рішення законної сили. Під час розгляду даного питання помер ОСОБА_5, який відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2011 року проживав однією сімєю з ОСОБА_4А без реєстрації шлюбу з 2005 року по 2010 рік. Його спадкоємцем і відповідачем по справі став ОСОБА_6, який прийняв спадщину після смерті батька.

Зазначає, що у липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини, але він відмовив видати свідоцтво на спадкове майно так як після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 1657 на ОСОБА_5 цивільного чоловіка її тітки, а за ОСОБА_4 визнано право власності на дачну ділянку, розташовану за адресою: Київська обл., Макарівський район, с. Калинівка-2, вул. Степна, 85, кооператив «Калинівка» ХК «Р і А». Вважає, що право на спадщину після смерті тітки належить їй як спадкоємцю другої черги, тоді як ОСОБА_5 був спадкоємцем лише четвертої черги. Тому остаточно просила, суд визнати недійсним свідоцтво на право на спадщину за законом від 24 липня 2012 року, видане ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 24 липня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 1657; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку розташовану за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка-2, вул. Степна, 85, кооператив «Калинівка» ХК «Р і А», в порядку спадкування за законом після смерті тітки - ОСОБА_4, яка померла 24 серпня 2010 року, передати їй спадкове майно в натурі.

Позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував в їх задоволенні в повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення незаконне та необґрунтоване, оскільки допущено повну невідповідність висновків суду обставинам справи, а також грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Так судом визнано ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги, що не відповідає нормам як цивільного кодексу так і сімейного кодексу. Крім того, судом помилково встановлено що позивачка не прийняла спадщину, у той час коли 15.07.2014 року наявна нотаріально засвідчена заява про прийняття спадщини, тому просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 серпня 2010 року померла тітка позивачки ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 (том №1 а.с.34).

23 грудня 2010 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_5, який відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2011 року проживав однією сімєю з ОСОБА_4А без реєстрації шлюбу з 2005 року по 2010 рік (том 1 а.с.4, 30).

24 липня 2012 року, ОСОБА_5 було видане свідоцтво на право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1657.

20 жовтня 2012 року позивачка ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду про визначення додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 В ході розгляду справи 03 грудня 2012 року ОСОБА_5 помер, ухвалою суду відповідач був замінений його спадкоємцем ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті батька. При цьому право власності на спірну квартиру останній на своє імя не оформляв (т.1 а.с.163).

01 квітня 2014 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2014 року, позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено і визначено додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (том 1 а.с.6, 7).

15 липня 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини (том 1 а.с.64).

Проте, нотаріус своїм листом від 23.03.2016 року відмовив їй у видачі свідоцтва на спадкове майно, оскільки на спірну квартиру видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю четвертої черги ОСОБА_5 та запропоновано вирішити питання в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 у встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014 року додатковий строк спадщину після смерті ОСОБА_4, не прийняла.

Проте, судова колегія вважає, що висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, що призвело до неправильного вирішення спору.

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.1262, 1266 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1280 ЦК України передбачено, що якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини 2 і 3 ст.1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм в натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Як вбачається зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Так, позивачка після спливу строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5, прийняла спадщину, оскільки у визначений рішенням суду додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, подала таку заяву. При цьому позивачка ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_4, а ОСОБА_5 є спадкоємцем четвертої черги.

Таким чином, у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме спірну квартиру ОСОБА_5, порушені права позивачки, як спадкоємиці другої черги, оскільки кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 підлягає визнанню недійсним, а право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, слід визнати за позивачкою.

Крім того, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведені належними та допустимими доказами.

Так, в матеріалах справи відсутні докази про оформлення права власності на спірну земельну ділянку на імя померлої ОСОБА_4

За таких обставин, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, дійшов до помилкового висновку, що є підставою для скасування рішення з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України змінюється і розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 24 липня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1657.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 24.08.2010 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 945 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :