АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/2603/17 Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4856/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М.., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року у справі за заявою ОСОБА_5 про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна».

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заявник ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 27 368 грн. 12 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку з 13 вересня 2016 року по день звернення до суду в сумі 202 250,51 грн. та середнього заробітку за період з дати подання заяви по день набрання рішенням законної сили в розмірі 1 872 грн. 69 коп., а всього в сумі 231 491 грн. 33 коп. з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_5 у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна».

Роз'яснено ОСОБА_5 право на звернення із зазначеними вимогами до суду у позовному порядку.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його вимоги. Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2016 року по день подання заяви до суду першої інстанції в сумі 202250,52 грн. Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати подання заяви по день набрання рішення законної сили, розрахований виходячи із середньоденного заробітку - 1872,69 грн. Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь судовий збір у розмірі 320 грн., мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не врахована судова практика з розгляду судами заяв у порядку наказного провадження ( постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14), яка вказує на те, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. Відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, крім сплати належних 27368,12 грн, боржник повинен виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки - по день подання позовної заяв, що становить 202250,52 грн (1872,69грн х 108 днів) та окрім того - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати подання заяви по день набрання рішення законної сили, розрахований виходячи із середньоденного заробітку 1872,69 грн.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_5 про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що заявлена вимога не передбачена статтею 96 ЦПК України.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за такими вимогами: про стягнення заборгованості із заробітної плати з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» та про стягнення з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2016 року по день подання заяви до суду першої інстанції в сумі 202250,52 грн.: про стягнення з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати подання заяви по день набрання рішення законної сили, розрахований виходячи із середньоденного заробітку - 1872,69 грн.

Вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтовані тим, що відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, заявником у поданій заяві об'єднано дві вимоги як про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна», так і про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна».

Вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження.

Так, зокрема, судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Перелік вимог, визначених частиною першою статті 96 ЦПК, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Заявлена ОСОБА_5 вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підстав ст. 116, 117 КЗпП України до переліку вимог, визначених частиною першою статті 96 ЦПК щодо яких може виникнути наказне провадження не входить.

До того ж, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Вирішуючи справи такої категорії, суди встановлюють як факт затримки виплати належних працівнику сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відсутність спору про їх розмір, так і наявність вини роботодавця у затримці розрахунку при звільненні.

Тоді як, вимоги, перелічені у ч. 1 ст. 96 ЦПК, повинні бути документально підтвердженими та безспірними, тобто не може викликати сумнівів ні момент настання права вимоги, ні сума грошових коштів.

Таким чином, заявником у заяві про видачу судового наказу об'єднано вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 100 ЦПК суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_5 про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі пункту 1 частини третьої статті 100 ЦПК є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати узгоджуються із судовою практикою з розгляду судами заяв у порядку наказного провадження (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14). Разом з тим, компенсація втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати та заявлена ОСОБА_5 вимога про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (117 КЗпП України) мають різний характер і змістове наповнення. Так, у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу, тоді як при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку використовується формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати ( Постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995, № 100).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: