УХВАЛА

іменем україни

5 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Новокропивницька сільська рада Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього - ОСОБА_6, служба у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_7, про встановлення земельного сервітуту за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_8, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7 грудня 2004 року належить житловий будинок АДРЕСА_1. Житловий будинок та приналежні господарські будівлі, розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у його власності, загальною площею 0,0727 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року. Суміжною з його будинковолодінням є земельна ділянка ОСОБА_4 загальною площею 0,0949 га, яка їй належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2007 року, укладеного між відповідачкою та його братом ОСОБА_9 ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Раніше вказані земельні становили одне ціле та належали до будинковолодіння батьків.

Зазначав, що належна йому земельна ділянка розташована таким чином, що він фактично позбавлений можливості її використання за цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, оскільки з боку головної АДРЕСА_1 земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 (є відносно неї тильною), з правого боку межує з будинковолодінням ОСОБА_10, з лівого боку - з будинковолодінням ОСОБА_11, з тильної сторони - ОСОБА_12, тобто з усіх сторін відсутній проїзд чи прохід до його земельної ділянки.

Вказував на те, що, придбавши земельну ділянку, ОСОБА_4 почала здійснювати на ній будівництво (реконструкцію) існуючого житлового будинку одразу з порушенням проекту забудови. Єдиний прохід, який був історично сформований з АДРЕСА_1 до його земельної ділянки, відповідач забудувала. Між ними почалися непорозуміння та конфлікти. З 2007 року він звертався до ОСОБА_4 з проханням вирішити питання проїзду шляхом оформлення земельного сервітуту, однак вона не погоджувалася. Він звернувся зі скаргою до Новокропивницької сільської ради стосовно вирішення даного земельного спору, оскільки при передачі у власність земельної ділянки ні ОСОБА_9, ні ОСОБА_4 сільською радою не було передбачено обтяження земельної ділянки для права проходу, проїзду через земельну ділянку. І якщо його брат ОСОБА_9 не забороняв ні йому, ні членам його сім'ї вільно користуватися частиною земельної ділянки для проходу та проїзду, будучи власником, то відповідач ОСОБА_4, категорично була проти.

28 листопада 2007 року ОСОБА_4 надала письмову згоду надати у користування ОСОБА_3 частину своєї земельної ділянки шириною 3,30 м та частину земельної ділянки (поворот) для зручного заїзду, проходу, погодилась зрізати два плодові дерева - яблуні; ОСОБА_3, у свою чергу, погодився надати в користування ОСОБА_4 10 кв. м із земель, що перебувають у його користуванні з наступним оформленням відповідних документів. 4 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір сервітуту про обмежене право користування землею. Предметом договору було постійне безоплатне користування частиною земельної ділянки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Цей договір був складений у трьох примірниках та переданий землевпоряднику Новокропивницької сільської ради на державну реєстрацію. Проте, йому примірник договору не повернули, державну реєстрацію договір не пройшов. З цього часу він та члени його сім'ї почати користуватися частиною земельної ділянки, обтяженої сервітутом для проходу, проїзду до власної земельної ділянки за вказаним договором сервітуту. Однак наприкінці 2011 року знову почалися конфлікти з приводу проїзду.

2 грудня 2011 року комісією, у складі якої були представники Дрогобицької райдержадміністрації, було встановлено розміри проїзду до його земельної ділянки, факти порушень ОСОБА_4 будівельних, протипожежних норм і правил при веденні будівництва житлового будинку, порушення будівельного паспорту. Комісією розроблено ситуаційний план місця розташування проїзду, проходу, яким реально користуватися він і його сім'я від 2007 року. Проте, ОСОБА_4 будь-якими способами чинила їм перешкоди у користуванні цим проїздом.

3 червня 2014 року комісією Новокропивницької сільської ради складено акт про відмежування земельної ділянки площею 10 кв. м із земель, що перебувають у його користуванні на користь ОСОБА_4 згідно попередніх домовленостей. Однак, відповідач на всі рішення та домовленості не зважає, найняті нею працівники проводили земляні та підготовчі роботи по влаштуванню бетонного фундаменту під огорожу, яким відмежовують його земельну ділянку в частині існуючого проїзду.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив встановити постійний на безоплатній основі земельний сервітут загальною площею 96,0 кв. м на право влаштування проходу, проїзду автомобільним транспортом до його земельної ділянки, площею 0,0727 га, розташованої на АДРЕСА_1. яка належить йому на праві власності, через земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, параметрами та конфігурацією згідно варіанту № 1, викладеного у висновку судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року та додатку № 1 до нього: ширина 3,20 м (з боку АДРЕСА_1), довжина від будинковолодіння ОСОБА_10 - 25,89 м.п., довжина з боку земельної ділянки ОСОБА_4 - 19,06 м.п., 7,02 м.п., 1,15 м.п по ламаній лінії, ширина з боку земельної ділянки ОСОБА_3 - 6,36 м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено постійний на безоплатній основі земельний сервітут, загальною площею 96,0 кв. м, на право влаштування проходу, проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки ОСОБА_3, площею 0,0727 га, розташованої по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, через земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, параметрами та конфігурацією згідно з варіантом № 1, викладеним у висновку судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року № 33-03/15 та додатку № 1 до нього: ширина 3,20 м (зі сторони АДРЕСА_1), довжина від будинковолодіння ОСОБА_10 (ОСОБА_7.) - 25,89 м.п., довжина по земельній ділянці ОСОБА_4 - 19,06 м.п., 7,02 м.п., 1,15 м.п по ламаній лінії, ширина зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3 - 6,36 м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 98, 99 ЗК України, врахувавши висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року, відповідно до якого належне господарське використання земельної ділянки площею 0,0727 га, що належить на праві власності ОСОБА_3, неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_4, дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення постійного на безоплатній основі земельного сервітуту на право влаштування проходу, проїзду автомобільним транспортом до земельної ділянки позивача через земельну ділянку відповідача.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року належить земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,0727 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7 грудня 2004 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3 на ній розміщено дві капітальні споруди і така межує: від «А» до «Б» та від «Б» до «В» - землі ОСОБА_4, від «В» до «Г» - землі ОСОБА_11, від «Г» до «Д» - землі ОСОБА_12, від «Д» до «А» - землі ОСОБА_7

На підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2007 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0949 га, розташована у с. Новий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державний актом на право власності на землю. Вказана земельна ділянка межує: від «А» до «Б» - землі ОСОБА_11, від «Б» до «В» - землі ОСОБА_3, від «В» до «Г» - землі ОСОБА_14, від «Г» до «А» - землі загального користування, вулиця.

ОСОБА_7 належить земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_3, яка межує із земельними ділянками сторін.

Згідно з актом погодження меж між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, складеного 4 грудня 2007 року комісією в складі сільського голови, голови земельної комісії, секретаря комісії та членів земельної комісії, землевпорядника сільської ради, а також громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 погодилась на виділення дороги через свою приватизовану земельну ділянку до житлового будинку ОСОБА_3 шириною 3,30 м, з відступом на поворот. На ділянці, де виділена дорога, ростуть дві яблуньки, які потрібно зрізати, громадянка ОСОБА_4 теж дала згоду на їх вирізку. У свою чергу ОСОБА_3 погодився відступити 10 кв. м із земель для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 за земельну ділянку, яка відійшла на поворот.

Відповідно до акту, складеного 2 грудня 2011 року, за дорученням голови Дрогобицької районної державної адміністрації, комісією в складі сільського голови с. Новий Кропивник, землевпорядника Новокропивницької сільської ради, керівника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Дрогобицької райдержадміністрації, інженера-архітектора КП «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» в присутності жителя с.Новий Кропивник ОСОБА_3., проведено обстеження будинковолодінь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 у с. Новий Кропивник і встановлено: ОСОБА_4 приватизовано земельну ділянку по АДРЕСА_2; з південного сходу земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 Земельна ділянка ОСОБА_4 приватизована без врахування заїзду до будинковолодіння ОСОБА_3 Заїзд входить в межі державного акта на землю, яка належить ОСОБА_4 Тому, комісією Новокропивницької сільської ради від 4 грудня 2007 року було складено акт погодження меж між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Також, при виготовленні державного акта на землю не було враховано відступ від межі земельної ділянки ОСОБА_4 до господарської споруди ОСОБА_3 Згідно ДБН-360-92** п. 3.25, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту, відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менше 1,0 м.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року, належне господарське використання земельної ділянки позивача ОСОБА_3 за цільовим призначенням земельної ділянки площею 0,0727 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 жовтня 2014 року, неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Забезпечити прохід та проїзд на транспортному засобі до земельної ділянки позивача ОСОБА_3 без встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі по земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, з урахуванням меж земельних ділянок, неможливо.

Запропоновано два варіанти земельного сервітуту відносно земельної ділянки ОСОБА_4 із нанесенням на план земельної ділянки схематичного розташування будівель і споруд відповідача та (другий варіант) земельний сервітут відносно земельної ділянки ОСОБА_10 з урахуванням будівельних вимог та зручності користування.

Згідно з варіантом № 1 висновку експерта, власником земельної ділянки площею 0,0949 га, розташованої на АДРЕСА_2, є ОСОБА_4 Цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Влаштування проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку площею 0,0096 га, що перебуває у власності ОСОБА_4, не змінює цільового призначення всієї земельної ділянки. Ширина проїзду становить 3,20 м з врахуванням побудованої огорожі з металу на бетонній основі (фундамент).

Згідно з варіантом № 2 висновку експерта, пропонується встановлення земельного сервітуту відносно земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_4 Зокрема, влаштування проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку площею 0,0103 га, що перебуває у власності ОСОБА_10, не змінює цільового призначення всієї земельної ділянки. Розміри заїзду в плані відповідають розмірам на ситуаційному плані земельної ділянки. Влаштування проходу та проїзду автомобільним транспортом через земельну ділянку площею 0,0011 га, що перебуває у власності ОСОБА_4 не змінює цільового призначення всієї земельної ділянки.

Одночасно у своєму висновку експерт зазначає, що найменш обтяжливим для відповідача ОСОБА_4 є запропонований експертом на розгляд суду постійний земельний сервітут (варіант № 2) відносно земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_4 Для ОСОБА_3 (користувача земельним сервітутом) запропонований експертом на розгляд суду постійний земельний сервітут (варіант № 2) відносно земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_4 є найменш вигідним тому, що використання заїзду можливе після проведення облаштування і виконання (дорожніх) будівельних робіт, що приведе до додаткових матеріальних та грошових витрат, визначення яких не є предметом експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 ЦК України).

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; що позивач звертався до відповідача і домовленості не досягнуто; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, встановлюючи земельний сервітут, на вищевказані положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, не врахував доводів відповідача про те, що вона заперечує проти встановлення безоплатного сервітуту; не навів висновків та доказів про неможливість задоволення такої потреби позивача в інший спосіб; не з'ясував, чи не буде за таким варіантом установлення сервітуту порушуватися права власника земельної ділянки, а саме, чи буде його встановлення у такий спосіб найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, з урахуванням висновку експерта про те, що найменш обтяжливим для ОСОБА_4 є запропонований експертом постійний земельний сервітут (варіант № 2) відносно земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_4

Таким чином, судами попередніх інстанцій при розгляді позовних вимог неповно з'ясовані обставини справи і не надано їм належної оцінки, за таких обставин рішення судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик