У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а ОСОБА_7 - винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України. Зазначеним вироком також розглянуто її цивільний позов та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») на її користь на відшкодування майнової шкоди суму, еквівалентну 26 676 доларів США, що становила 213 221 грн 27 коп., та 36 214 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року у частині розгляду цивільних позовів потерпілих скасовано, справу у цій частині передано на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Позивачка вказувала про те, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року було встановлено, що ОСОБА_7, працюючи у відповідача на посаді контролера, а згодом контролера-касира, з метою незаконного збагачення, умисно з корисливих мотивів, будучи об'єднаними єдиним злочинним умислом, направленим на незаконне збагачення, у період з 2002 року до кінця травня 2012 року привласнила отримані нею як представником банку за договорами депозиту від фізичних осіб-клієнтів ПАТ «Ощадбанк» грошові кошти банку на загальну суму 2 583 450 грн 44 коп., у тому числі й її кошти у розмірі 26 676 доларів США доларів США та 36 157 грн, чим завдала їй шкоду на зазначену суму.

Вказані дії контролера-касира ОСОБА_7 були вчинені через службову недбалість ОСОБА_8, який, працюючи на посаді керуючого Монастирищенським відділенням ПАТ «Ощадбанк», а у подальшому після реорганізації цього відділення - у територіально-відокремленому безбалансовому відділенні ПАТ «Ощадбанк» на посаді керуючого, неналежно виконував свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, що потягнуло за собою, у тому числі, незаконне списання та використання бланків ощадних книжок ОСОБА_7 для заволодіння коштами потерпілих, що спричинило тяжкі наслідки.

Оскільки згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України роботодавець відшкодовує шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків, ОСОБА_6 просила суд стягнути з ПАТ «Ощадбанк» на її користь 26 676 доларів США, завданої шкоди, що станом на 29 січня 2016 року за курсом Національного банку України становило 666 900 грн, та 36 157 грн, а всього 703 057 грн.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_6 559 244 грн 10 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржувані судові рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не може бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що позивачу завдана шкода з вини працівника банку, відтак вона підлягає відшкодуванню банком на підставі ст. 1172 ЦК України.

Судами встановлено, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а ОСОБА_7 - винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України. Цим же вироком стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_6 на відшкодування майнової шкоди суму, еквівалентну 26 676 доларів США, що становила 213 221 грн 27 коп., та 36 214 грн, а всього 249 435 грн 27 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року у частині розгляду цивільних позовів потерпілих, у тому числі ОСОБА_6, скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року встановлено, що ОСОБА_7, працюючи контролером-касиром територіально відокремленого безбалансового відділення № 2972/019 філії Черкаське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», зловживаючи службовим становищем, вчинила шляхом шахрайства підроблення та використання підроблених документів заволодіння коштами вкладників. У період з 2009 по 2011 роки ОСОБА_7, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою позивача, в приміщенні відділення банку, під виглядом прийняття коштів на вигаданий депозитний рахунок № ДС-12 вказаного відділення банку отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 36 157 грн, які на вказаний рахунок не оприбуткувала, а привласнила. Крім того, діючи умисно та з корисливих мотивів, під виглядом прийняття коштів на неіснуючий депозитний рахунок № НОМЕР_1 того ж відділення банку, отримала від ОСОБА_6 належні останній готівкові кошти в сумі 26 676 доларів США, які також на вказаний рахунок не оприбуткувала, а привласнила.

Вказані дії контролера-касира ОСОБА_7 вчинені через службову недбалість ОСОБА_8, який, перебуваючи на посаді керуючого Монастирищенським відділенням № 2972 ВАТ «Державний ощадний банк України», тобто будучи службовою особою, наділеною повноваженнями щодо організації роботи та контролю за роботою працівників відділення згідно їх посадовими обов'язками; загального керівництва роботою відділення, неналежно виконував свої службові обов'язки, що потягнуло за собою, в тому числі, незаконне списання та використання бланків ощадних книжок ОСОБА_7 для заволодіння коштами потерпілих та спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суди, належним чином перевіривши докази, правильно встановили характер спірних правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про те, що оскільки договори банківського вкладу між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 не укладалися, вони в установленому порядку не зареєстровані, а кошти на рахунки останньої не вносилися, вироком суду, який набрав законної сили, ОСОБА_7 визнана винною у підробленні та використанні підроблених документів: ощадних книжок на ім'я ОСОБА_6, депозитних договорів у гривні та у іноземній валюті, таким чином позивачу з вини працівників банку завдана шкода, яка підлягає відшкодуванню ПАТ «Державний ощадний банк України».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак