АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/6707/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Шишкін О.В.
Провадження №22-ц/790/268/17. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2017 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року по справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_6 - про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_6 є власником нежитлових приміщень підвалу та житлових приміщень, розташованих в будинку АДРЕСА_1 та абонентом КП «Харківські теплові мережі» на підставі договору про постачання теплової енергії №11383 від 1 серпня 2005 року.

В період з 1 березня 2013 року по 30 квітня 2014 року ОСОБА_6 не в повному обсязі сплачував вартість спожитої теплової енергії, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 174390 грн. 01 коп., яка складається із суму заборгованості за опалення та гарячу воду в розмірі 172432 грн. 33 коп., 3% річних в розмірі 466 грн. 91 коп., інфляційних втрат в розмірі 1490 грн. 77 коп.

Добровільно сплати вказану заборгованість відповідач не бажає, що спонукає КП «Харківські теплові мережі» звернутись з позовом в суд.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 625, 1212, 1213 ЦК України, КП «Харківські теплові мережі» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 172 432 грн. 33 коп., судовий збір в розмірі 1743 грн. 90 коп.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КП «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 172432 грн. 33 коп., судові витрати в розмірі 1743 грн. 90 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходи з того, що відповідач не виконує свої зобов'язання по оплаті послуг за теплопостачання, має заборгованість за спожиту теплову енергію, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача за рішення суду.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема: централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведене свідчить, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що розрахунковим періодом для сплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Чуєвою О.Д. 30 серпня 2007 року за р. №3728, ОСОБА_6 є власником нежитлових приміщень підвалу №1-22, площею 308,4 кв. м., приміщень першого поверху №1-30, 36-60, площею 836,6 кв. м., загальною площею 1143, кв. м. в літ. А-4 будинку АДРЕСА_1 ( а. с.15-16).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Чуєвою О.Д. 30 серпня 2007 року за р. №3770, ОСОБА_6 є власником приміщень другого поверху №1-47, третього поверху №1-46, четвертого поверху №1-45 житловою площею 1983,5 кв. м., загальною площею 2850,6 кв. м. в літ. А-4 будинку АДРЕСА_1 ( а. с.17-18).

В КП «Харківські теплові мережі» на ім'я ОСОБА_6 відкрито особисті рахунки НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (а. с.5, 6,12)

КП «Харківські теплові мережі» постачає до належних ОСОБА_6 нежитлових та жилих приміщень, розташованих в літ. А-4 будинку АДРЕСА_1, теплову енергію, яку відповідач оплачує не в повному обсязі.

Згідно розрахунку КП «Харківські теплові мережі» наданого до суду, заборгованість ОСОБА_6 за особистим рахунком НОМЕР_1 за послуги спожитої теплової енергії за період з 1 березня 2013 року по 30 квітня 2014 року становить 172 432 грн. 33 коп. (а. с. 4).

Зважаючи на те, що відповідач користується послугами теплопостачання, які надає йому КП «Харківські теплові мережі», однак оплачує їх не в повному обсязі, суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_6 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 1 березня 2013 року по 30 квітня 2014 року в розмірі 172 432 грн. 33 коп.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач ОСОБА_6 прострочив виконання грошового зобов'язання перед КП «Харківські теплові мережі», оскільки своєчасно не здійснював в повному обсязі позивачу оплату грошових коштів за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим суд правомірно стягнув з нього користь відповідача 3 %річних в розмірі 1490 грн. 77 коп., а також інфляційні втрати в розмірі 446 грн. 91 коп., а всього 172 432 грн. 33 коп.

Ухвалюючи рішення на користь КП «Харківські теплові мережі», суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача, сплачений ним при зверненні з позовом в суд, судовий збір в розмірі 1743 грн. 90 коп.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи позивача, дослідив надані ним докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що наданий КП «Харківські теплові мережі» розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання є не правильним, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

Відповідачем ОСОБА_6 не надано до суду першої та апеляційної інстанції іншого розрахунку заборгованості, який спростовує розрахунок заборгованості, наданий до суду позивачем у справі.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що позивач не надав до суду доказів переукладення з ним договору на постачання теплової енергії, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6 користувався послугами, які надавало йому КП «Харківські теплові мережі» та періодично здійснював оплату за отримані ним теплові послуги.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н ею законної сили.

Головуючий:

Судді: