АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року

в справі за скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 08 квітня 2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до умов якого сума позики становила 399 500 грн., що еквівалентно 50000 дол. США, яку відповідачка зобов'язувалася повернути до 08 квітня 2015 року.

Посилаючись на те, що по закінченню зазначеного строку, ОСОБА_2 суми позики не повернула, ухиляється від виконання договірних зобов'язань, просив стягнути суму основної заборгованості в розмірі 1 303 862 грн. 40 коп., штрафні санкції, в сумі 2 373 029 грн. 57 коп., суму інфляційних втрат, в розмірі 256860 грн. 89 коп., та 3 % річних, в сумі 38980 грн. 60 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 08 квітня 2013 року у розмірі 3 972 733 грн. 46 коп., яка складається з: 1 303 862 грн. 40 коп. - основна заборгованість за договором позики; 2373 029 грн. 57 коп. - штрафні санкції; 256 860 грн. 89 коп. - інфляційні втрати; 38 980 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідачки, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, 08 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Білошицькою М.В та зареєстровано в реєстрі № 937 (а.с.5).

Відповідно до змісту зазначеного договору, відповідачка зобов'язувалася повернути всю суму грошових коштів до 08 квітня 2015 року.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що сума позики за домовленістю сторін фіксується в доларах США та становить 50 000 дол. США і оплачується позичальником в національній валюті за курсом НБУ, що діятиме на момент повернення позики.

Згідно п. 6.2 договору позики від 08 квітня 2013 року, у випадку прострочення виконання зобов'язання за цим договором позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю штраф в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, до повного розрахунку.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку зпорушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь З долученого до справи розрахунку заборгованості убачається, що станом на 06 квітня 2016 року заборгованість відповідачки за договором позики складає 50 000 дол. США., що в національній валюті становить 1 303 862 грн. 40 коп., з яких 3% річних - 38980 грн. 60 коп. (а.с.6).

З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими та належно мотивованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 303 862 грн. 40 коп. заборгованості за договором позики та 38980 грн. 60 коп. 3% річних.

Між тим, з висновками районного суду про стягнення з ОСОБА_5 інфляційних та штрафних санкцій, в сумі 2 373 029 грн. 57 коп., погодитися неможливо.

Згідно положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти, в той час як умовами договору визначено повернення ОСОБА_2 позики хоча і у національній валюті, проте еквівалент 50 000 дол. США..

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково застосував до виниклих правовідносин в частині сплати боргу з урахуванням індексу інфляції положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, чим порушив норми матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Згідно п. 6.2 договору позики від 08 квітня 2013 року, у випадку прострочення виконання зобов'язання за цим договором ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити позикодавцю штраф в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, до повного розрахунку.

З урахуванням положень ст. ст. 611, 549 ЦК України та п. 6.2 договору, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним наявність правових підстав до стягнення з боржниці на користь ОСОБА_3 передбачені умовами договору штрафні санкції (пеню), в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення за період з 08 квітня 2015 року по 06 квітня 2016 року.

Встановлено, що суд першої інстанції, стягуючи неустойку, в сумі 2 373 029 грн. 57 коп., визнав правильним розрахунок, долучений до справи позивачем, у відповідності до якого за основу було взято еквівалент 50 000 дол. США. (суми позики) станом на дату звернення у суд із позовом - 06 квітня 2016 року, що склало 1 303 862 грн. 40 коп. ( 26,077 * 50 000 = 1 303 862,4)

Між тим, районний суд залишив поза увагою, що курс національної валюти до долара США за період з 08 квітня 2015 року до 06 квітня 2016 року носив змінний характер й у квітні 2016 року був значно вищим за попередній період.

Так, згідно даних НБУ, в середньому курс долара в квітні 2015 року становив 23,33 грн.; травні 2015 року - 20, 93 грн.; червні 2015 року - 21,24 грн., липні 2015 року - 21, 77 грн.; серпні - 21, 57 грн.; вересні 2015 року - 21, 65 грн.; жовтні 2015 року - 21, 85 грн.; листопаді 2015 року - 23, 34 грн.; грудні 2015 року - 23, 49 грн.; січні 2016 року - 24, 27 грн.; лютому 2016 року - 26, 41 грн.; березні 2016 року - 26, 36 грн.; квітні 2016 року - 25, 6 грн. (а.с.142-143).

Враховуючи суму боргу, який підлягав до сплати боржницею - еквівалент 50000 дол. США, п. 6.2 договору позики, згідно якого розмір штрафу складає 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, та курс долара США за період з 08 квітня 2015 року по 06 квітня 2016 року, сума неустойки становить 2105 521 грн. 75 коп. 130007,5+175150+59300+168717,5+ 167787,5+ 162375+ 169337,5+ 174975+182047,5+ 188092,5+191472,5+204266,75+31992,5=2 105 521,75).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми стягнення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідачки, з 2373029 грн. 57 коп. до 2 105 521 грн. 75 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про фактичне виконання боргових зобов'язань ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Окрім цього, колегія суддів враховує й п. 5.4 договору позики, у відповідності до якої підтвердженням передачі (повернення) коштів є розписка позикодавця про отримання коштів від позичальника.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання апеляційної скарги на те, що районний суд при допиті свідка самостійно знімав питання, які ставилися свідку представником відповідачки, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність між сторонами договірних зобов'язань та порушення відповідачкою умов договору, в частині повернення грошових коштів за договором позики.

Показання свідків по даній справі є лише одним із доказів у справі, між тим, враховуючи допитаних свідків, яким надано оцінку в оскаржуваному рішенні та які містять підтвердження наявності зобов'язальних відносин сторін, й в сукупності з іншими доказами містить відомості про обставини, які мають значення для справи, колегія суддів не вбачає правових підстав наявності упередженості суду першої інстанції в їх оцінці.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення інфляційних підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову у позові. Це ж рішення суду в частині вимог про стягнення штрафних санкцій підлягає зміні шляхом зменшення суми грошових коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 2373029 грн. 57 коп. до 2105 521 грн. 75 коп.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне абзаци 2,3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції викласти в наступній редакції :

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого у Волинській області, Камінь-Каширського району, с. Г.Камінська заборгованість у сумі 3 455 254 (три мільйони чотириста п'ятдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят чотири) гривні 75 копійок, яка складається з :

1 303 862 (один мільйон триста три тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні 40 копійок - заборгованості за договором позики;

2 105 521 (два мільйони сто п'ять тисяч п'ятсот двадцять одна) гривні 75 копійок - штрафні санкції;

38 980 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят) гривень 60 копійок - три відсотка річних та судових витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, в сумі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року в частині вимог про стягнення інфляційних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Це ж рішення суду в частині вимог про стягнення штрафних санкцій змінити шляхом зменшення суми штрафних санкцій, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 2373029 грн. 57 коп. до 2105 521 грн. 75 коп.

Абзаци 2,3 резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції :

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою : АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого у Волинській області, Камінь-Каширського району, с. Г.Камінська заборгованість у сумі 3 455 254 (три мільйони чотириста п'ятдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят чотири) гривні 75 копійок, яка складається з :

1 303 862 (один мільйон триста три тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні 40 копійок - заборгованості за договором позики;

2 105 521 (два мільйони сто п'ять тисяч п'ятсот двадцять одна) гривні 75 копійок - штрафні санкції;

38 980 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят) гривень 60 копійок - три відсотка річних та судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскарженo в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/6853/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4730/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.