Провадження № 2/127/1053/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.04.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Короля О.П.,

секретарів Куйдан Ю.М., Бондарчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та уточнивши вимоги просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 1713396 грн., з яких: 188700 грн. - основний борг, 1298256 грн. проценти за обліковою ставкою Національного банку України, 226440 грн. 3% річних. Свій позов мотивувала тим, що 16.09.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 200000,00 грн., як позику, та зобовязувався повернути їх в розмірах та строки, обумовлені договором. Строк позики закінчився 16.09.2015 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку. Відповідач належним чином умови договору не виконав, повернув лише 11300, 00 грн., інша частина боргу залишилась несплаченою, несплачена вона і на день звернення до суду. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду, а тому просила позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

16.09.2013 року між сторонами був укладений договір позики, що доведено розпискою, згідно з якою відповідач отримав кошти в сумі 200000 грн. Відповідач зобовязався повернути позику щомісячними платежами із кінцевим строком повернення до 16.09.2015 року. Розмір процентів договором не встановлювався.

Відповідач повернув борг в сумі 11300 грн. Інша частина боргу в розмірі 188700 грн. залишилась не повернута, неповернута вона і на момент розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Отже, сума неповернутої позики становить 188700 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Визначаючись щодо вимог про стягнення процентів за договором позики, то суд враховує, що відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом договір позики, укладений між сторонами, не встановлює розмір процентів, а тому суд приходить до висновку про право позивача на отримання процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком проведеним позивачем, де при розрахунку визначена середня облікова ставка НБУ за період користування коштами. Суд враховує, що такий показник, як один із монетарних інструментів, є засобом реалізації грошово-кредитної політики та орієнтиром цін на гроші, характеризує основні напрями змін грошово-кредитного регулювання і має динамічний характер, а тому при проведенні розрахунку слід застосовувати розмір облікової ставки, яка діяла в той чи інший період. Враховуючи час виникнення між сторонами договірних зобовязань позики, момент звернення позивача за захистом порушеного права у судовому порядку, межі заявлених вимог та розміри облікової ставки в даний проміжок часу, розмір процентів становитиме:

з 15.10.2013 року по 15.04.2014 року (6,5% за 181 день)=6082,34 грн. (188700х6,5%:365х181); з 15.04.2014 р. по 17.07.2014 р. (9,5% за 93 дні)=4567,57 грн. (188700х9,5%:365х93); з 17.07.2014 р по 01.11.2014 р. (12,5% за 107 днів)=6914,69 грн. (188700х12,5%:365х107); з 01.11.2014 р. по 13.11.2014 р. (12,5% за 12 днів) = 775,50 грн. (188700х12,5%:365х12); з 13.11.2014 р. по 06.02.2015 р. (14% за 85 днів) = 6152,14 грн. (188700х14%:365х85); з 06.02.2015 р. по 04.03.2015 р. (19,5% за 26 днів) = 2621,12 грн. (188700х19,5%:365х26); з 04.03.2015 р. по 28.08.2015 р. (30% за 177 днів) = 27451,97 грн. (188700х30%:365х177); з 28.08.2015 р. по 25.09.2015 р. (27% за 28 днів) = 3908,42 грн. (188700х27%:365х28); з 25.09.2015 р. по 04.03.2016 р. (22% за 160 днів) =18197,92 грн. (188700х22%:365х160); з 04.03.2016 р. по 22.0.2016 р. (22% за 49 днів) = 5573,11 грн. (188700х22%:365х49); з 22.04.2016 р. по 27.05.2016 р. (19% за 36 днів) = 3536,19 грн. (188700х19%:365х36); з 27.05.2016 р. по 24.06.2016 р. (18% за 28 днів) = 2605,61 грн. (188700х18%:365х28); з 24.06.2016 р. по 29.07. 2016 р. (16,5% за 35 днів) = 2985,60 грн. (188700х16,5%:365х35); з 29.07.2016 р. по 16.09.2016 р. (15,5% за 49 днів) = 3926,51 грн. (188700х15,5%:365х49); з 16.09.2016 р. по 28.10.2016 р. (14% за 42 дні) = 3039,88 грн. (188700х14%:365х42); з 28.10.2016 р. по 14.03.2017 р. (14% за 138 днів) =9988,18 грн. (188700х14%:365х138), всього 108326,75 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Визначаючись щодо стягнення 3% річних, суд виходить з положень ст.625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач має право на стягнення 3% річних. До цього висновку суд приходить з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 2 вересня 2015 року (справа №6-369цс15), відповідно до якої, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При визначенні їх розміру, суд враховує, що прострочення зобовязання за договором позики має місце з 16.09.2015 року, вимоги заявлені до 14.03.2017 року, а тому 3% річних за вказаний період становитимуть 8468,24 грн. (188700 грн. боргу х 3 % річних : 365 (календарний рік) х 546 (фактичні дні прострочення)). А проведений позивачем розрахунок є не правильним.

Отже, з наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 305494,99 грн., з яких: 188700 грн. - основний борг, 108 326,75 грн. - заборгованість по процентах, 8468,24 грн. - 3% річних.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір з урахуванням задоволених позовних вимог в сумі 3054,95 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 основний борг у розмірі 188700 грн., проценти від суми позики 108326,75 грн., 3 % річних у розмірі 8468, 24 грн., а разом 305494,99 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір у дохід держави в розмірі 3054, 50 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Відповідач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду.

Суддя