Справа № 462/4730/16 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/1863/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3,

представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського обласного центру зайнятості, за участю третьої особи директора Львівського обласного центру зайнятості ОСОБА_9 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського обласного центру зайнятості, за участю третьої особи директора Львівського обласного центру зайнятості ОСОБА_9 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Дане рішення оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому судом не повно зясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено, і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що розподілом роботодавців, у Самбірському МРЦЗ займається начальник відділу п. Л. Флячок (пункт 2.23.2. посадової інструкції начальника відділу взаємодії з роботодавцями Самбірського міськрайонного центру зайнятості, яка затверджена Директором Самбірського міськрайонного центру зайнятості, яка виконує функції диспетчера відділу взаємодії з роботодавцями. Саме вона повинна почергово, рівномірно закріплювати нових роботодавців за спеціалістами. 08.12.2015р. відбулося засідання комісії для визначення серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, які мають переважне право залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. (протокол №4 від 08.12.2015р.). Вищезазначена комісія запропонувала робочій групі Львівського обласного центру зайнятості кандидатури на розгляд питання щодо можливого вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: у відділі взаємодії з роботодавцями: ОСОБА_2; ОСОБА_10; ОСОБА_11. 16 грудня 2015р. комісія з розгляду поданих Самбірським міськрайонним центром зайнятості пропозицій щодо кандидатур осіб, котрі підпадають під вивільнення, з урахуванням переваг, передбачених чинним законодавством (протокол №2 від 16.12. 2015р.) та вирішила взяти до уваги пропозиції директора, комісії Симбірського МРЦЗ, зокрема, досягнення результатів в роботі працівників, рівень виконання ними доведених показників та подала на розгляд директора ЛОЦЗ кандидатури осіб, котрі підпадають під вивільнення, серед яких ОСОБА_2. Комісія, приймаючи рішення та подаючи директорові ЛОЦЗ кандидатури осіб, котрі підпадають під вивільнення досліджувала розрахунок інтегральної оцінки діяльності працівників відділу взаємодії з роботодавцями (2014-2015р.) по Самбірському МРЦЗ та посадові інструкції працівників, кандидатури яких підпадали під скорочення та не звернула уваги на те, що : обовязок роз приділення діючих роботодавців та закріплення їх за відповідними спеціалістами здійснює начальник відділу. Крім того, не враховано досвід безперервної роботи на тому ж підприємстві ОСОБА_2, який є значно вищий ніж у ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а тому вона мала переважне право залишення на роботі, а також те, що показники визначені в табличці - розрахунку інтегральної оцінки діяльності працівників відділу взаємодії з роботодавцями (2014-2015р.) по Самбірському МРЦЗ не залежать від безпосередньої діяльності працівників відділу, а напряму залежать від роботи начальника відділу взаємодії з роботодавцями Самбірського міськрайонного центру зайнятості. Таким чином, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким задовольнити її вимоги про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача у звязку із скороченням чисельності та штату Самбірського МРЦЗ, відповідачем було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення її на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 25.04.1997 року призначена на посаду головного спеціаліста Самбірського міськрайцентру зайнятості з посадовим окладом відповідно до штатного розпису на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_12, що стверджується копією витягу з наказу №126 від 24.04.1997 р. (т.1 а.с.4)

Згідно наказу № 213-к від 28.07.2016р. ОСОБА_2 звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Самбірського міськрайонного центру зайнятості 1 серпня 2016р. у звязку зі скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.5)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії наказу № 206 від 22.10.2015р. Державної служби зайнятості /центральний апарат/ Міністерства соціальної політики України, затверджено граничну чисельність працівників державної служби зайнятості, у Львівській області така складала 719 штатних одиниць, з них 81 апарат (т.1 а.с.20,21).

Згідно наказу № 209 від 26.10.2015р. Львівського обласного центру зайнятості, прийнятого на виконання наказу Державної служби зайнятості /Центрального апарату/ від 22.10.2015 № 206, затверджена гранична чисельність працівників Львівської обласної служби зайнятості складала 638 штатних одиниць, з яких гранична чисельність працівників Самбірського МРЦЗ складала 30 штатних одиниць (т.1 а.с.22,23).

Із матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2015р. директором Львівського обласного центру зайнятості затверджено зміни до штатного розпису Самбірського МРЦЗ, відповідно до яких з 37 штатних посад залишалось 30. Зі штатного розпису було виведено 8 посад, серед яких 1 посада провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями (т.1 а.с.25).

Згідно наказу Львівського обласного центру зайнятості від 06 листопада 2015 р. № 217 «Про введення в дію змін до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості Львівської обласної служби зайнятості», введено в дію затверджені зміни до структури та штатних розписів базових центрів зайнятості Львівської обласної служби зайнятості, розроблених в межах доведеної граничної чисельності з 01.12.2015р. (т.1 а.с.24).

Відтак, судом встановлено, що у Самбірському МРЦЗ мало місце скорочення штатної чисельності працівників.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог ч.2 ст.49-4 КЗпП України, Львівським обласним центром зайнятості голові обєднаного комітету профспілкових організацій працівників Львівської обласної служби зайнятості скеровано лист від 30.10.2015року № 16-3701/0-15, яким попереджено про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі про скорочення штату працівників(т.1 а.с.31).

Згідно ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Наказом директора Львівського обласного центру зайнятості № 260 від 09.11.2015року, попереджено працівників Самбірського МРЦЗ про заплановане вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників, з яким ОСОБА_2 була ознайомлена 16.11.2015р., про що свідчить її підпис у додатку до даного наказу (т.1 а.с.26-27, 28-30).

Із змісту протоколу консультаційної зустрічі робочої групи Львівського обласного центру зайнятості та керівництва Самбірського МРЦЗ, голови первинної профспілкової організації цього ж центру зайнятості №13 від 24.11.2015р. вбачається, що робоча група визначила серед працівників Самбірського МРЦЗ, посади яких скорочуються, осіб, котрі мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення та домовилась, що заплановане скорочення буде здійснено в законодавчому полі, з урахуванням думки профспілок, вивільнення працівників будуть проведені не раніше ніж через три місяці після початку консультацій з профспілками, працівникам, котрі будуть підпадати під скорочення буде запропоновано вільні вакантні посади у Самбірському МРЦЗ та інших центрах зайнятості області (т.1 а.с.32-34).

Згідно протоколу № 4 від 08 грудня 2015 року за результатами засідання комісії Самбірського МРЦЗ для визначення серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення робочій групі Львівського обласного центру зайнятості запропоновано на розгляд питання щодо можливого вивільнення по п.1 ст. 40 КЗпП України кандидатури працівників, серед яких ОСОБА_2М.(т.1 а.с.35-37).

Із протоколу № 2 від 16 грудня 2015 року вбачається, що на засіданні комісії Львівського обласного центру зайнятості з розгляду поданих Самбірським МРЦЗ пропозицій щодо кандидатур осіб, котрі підпадають під вивільнення, з урахуванням переваг, передбачених чинним законодавством, із врахуванням кваліфікації та продуктивності праці, було вирішено подати на розгляд директора Львівського обласного центру зайнятості кандидатури осіб, котрі підпадають під вивільнення, серед яких провідний фахівець з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями ОСОБА_2М.(т.1 а.с.38-41).

Згідно наказу № 336 від 16.12.2015 р. Львівського обласного центру зайнятості, було вирішено підготувати письмові попередження про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади /за наявності/ працівникам Самбірського МРЦЗ, серед яких вказано ОСОБА_2М.(т.1 а.с.45-46)

Як вбачається із копії витягу з наказу №14-к від 25.01.2016 р. ОСОБА_2 перебувала з 25.01.2016р. до 28.05.2016р. включно у відпустці для догляду за дитиною (т.1 а.с.47).

Із матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2016р. ОСОБА_2 було попереджено про майбутнє звільнення 1 серпня 2016 р. із займаної посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Самбірського міськрайонного центру зайнятості за п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників Самбірського МРЦЗ (т.1 а.с.48).

30 травня 2016 р. директором Самбіоського МРЦЗ ОСОБА_8, заступником директора ОСОБА_13, начальником відділу підтримки безробітних, головою профспілкової організації Самбірського МРЦЗ ОСОБА_14, начальником відділу взаємодії з роботодавцями ОСОБА_15, провідним юрисконсультом ОСОБА_16, у присутності ОСОБА_2 було складено акт про те, що ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися під особистий підпис з попередженням про майбутнє звільнення, нею прочитано дане попередження та їй розяснено його зміст, проте від підпису ОСОБА_2 відмовилася (т.1 а.с.49).

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що при звільненні ОСОБА_2 з займаної посади, дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України.

Згідно ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається із листа директора Львівського обласного центру зайнятості від 30.05.2016 р. ОСОБА_2 було запропоновано переведення на вакантні посади до Львівського міського центру зайнятості або до Сокальського районного центру зайнятості, проте, позивач відмовилась від запропонованих посад, про що власноручно розписалась (т.1 а.с.50).

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Із змісту протоколу № 6 від 08.07.2016 р. вбачається, що на засіданні комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського міськрайонного центру зайнятості вирішено дати погодження на звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_2, провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями (т.1 а.с.51).

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 вказаної статті визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Судом першої інстанції перевірялись вказані обставини та було встановлено, що серед працівників, щодо котрих зясовувався рівень їх кваліфікації і продуктивності праці у відділі взаємодії з роботодавцями, згідно із розрахунком інтегральної оцінки діяльності працівників відділу (2014-2015 роки), вищих інтегральних показників досягли ОСОБА_17 та ОСОБА_10 Найнижчий інтегральний показник у ОСОБА_2.

Крім того, судом встановлено і не заперечується сторонами, що впродовж 2014 року та девяти місяців 2015 року ОСОБА_2 була відсутня на роботі з поважних причин 147 днів, з них 45 днів на листках непрацездатності. Середній розмір премії за 2015 р. у ОСОБА_2 був нижчим ніж у інших провідних фахівців з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями, які не перебували на листках працездатності впродовж тривалого часу.(середній розмір премії за 2015р. по ОСОБА_2 склав 52,5%, в той час як у фахівців ОСОБА_17 60,5%, яка не перебувала на листках непрацездатності упродовж 2014-2015р. та у ОСОБА_10 60%.)

Крім того, досліджуючи питання кваліфікації працівників, судом встановлено, що ОСОБА_2 в 1999 р. проходила підвищення кваліфікації в інституті підготовки кадрів Державної служби зайнятості України(м.Київ) та в 2004р. в центрі професійної орієнтації Національного університету «Львівська політехніка». Разом з тим, ОСОБА_17 проходила підвищення кваліфікації в 2011р. та 2014р., а ОСОБА_10 - в 2014р.. Також, встановлено, що чоловік працівника ОСОБА_10 є учасником АТО, а відтак вона, як член сім'ї останнього мала переважне право на залишенні на роботі.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та при їх дослідженні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта щодо упередженого ставлення до неї керівництва та навмисного закріплення за нею найменшої кількості підприємств, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач більшість часу була відсутня на роботі з поважних причин, а відтак надала найменше послуг роботодавцям, у звязку з чим, її якісні показники є нижчими порівняно з іншим працівниками.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином досліджено усі фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_18