Номер провадження: 22-ц/785/3723/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди,

встановила:

15 липня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, розмір якого в подальшому двічі зменшував (а.с.56, 84). В обґрунтування вимог посилався на те, що 11 грудня 2015р., відповідач звернувся до Голови комісії з державних нагород України Одеської області ОСОБА_6, з листом, в якому виклав відомості, які не відповідають дійсності, принижують честь, гідність, та ділову репутацію позивача. Позивач стверджував, що відповідач вже на протязі більше десяти років систематично, спрямовано і навмисно розповсюджує відносно позивача завідомо брехливі відомості, які ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію.

Так, в листі до ОСОБА_6 відповідач надавав недостовірні відомості та стверджував, що:

«ОСОБА_3…прописав до квартири дружину, яка померла за 12 років до вселення».

Вищевказані розповсюджені відомості відповідачем є такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, у зв'язку з чим позивач просив визнати їх недостовірними.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., виходячи з того, що він є публічною людиною, дії відповідача щодо розповсюдження про нього більше десяти років завідомо брехливих відомостей, порушують нормальні життєві зв'язки і стосунки позивача з оточуючими людьми, впливають негативно на стан здоров'я позивача, ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що відомості, які ним вказані в листі до Голови комісії з державних нагород України Одеської області ОСОБА_6, відповідають дійсності. Він неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу фактів, які викладені у його зверненні, проте всі його звернення фактично не розглядались.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково та було визнано відомості, які розповсюджені ОСОБА_5 в його зверненні до голови комісії з державних нагород України в Одеській області ОСОБА_6 від 11.12.2015 року, в частині фрази: «ОСОБА_3 прописав до квартири дружину, яка померла за 12 років до вселення» - недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_5 спростувати в письмовій формі відомості які не відповідають дійсності і порочать честь, гідність та ділову репутацію шляхом письмового звернення до особи, на ім'я якої було направлено звернення від 11.12.2015р., у строк протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить питання про зміну оскаржуваного судового рішення і задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 11 грудня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Голови комісії з державних нагород України Одеської області (на той час) ОСОБА_6 з листом, в якому в тому числі були наступні відомості:

«ОСОБА_3…прописав до квартири дружину, яка померла за 12 років до вселення».

Суд дійшов висновку, що розповсюджена ОСОБА_5 вищевказана інформація є негативною, що принижує честь та гідність, а також порушує ділову репутацію позивача.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на те, що він повністю відповідає як обставинам справи, так і діючому законодавству в області захисту честі, гідності та ділової репутації.

Так, суд обгрунтовано виходив із того, що відповідно Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Згідно ст.10 Конвенції це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному громадянинові гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації.

У відповідності до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ст. 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись особою, яка поширила інформацію, незалежно від вини цієї особи, яка її поширила у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У відповідності до ст.ст. 297, 299, 302 ЦК України гідність і честь фізичної особи є недоторканними і вона має право звернутися до суду з позовом про їх захист. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації і на право звернутися до суду з позовом про її захист. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи, яка вчинила неправомірні дії.

За змістом п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, та виходячи із положень ст. 277 ЦК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

З огляду на викладене, суд дійшов правомірного і обрунтованого висновку про те, що позовні вимоги, в частині визнання поширеної інформації недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

В свою чергу, відповідач не довів суду того, що розповсюджена ним інформація відповідає дійсності.

Так, заперечуючи проти оскаржуваного судового рішення, відповідач ОСОБА_5 та його представник посилались на те, що розповсюджена відповідачем інформація є дійсною і посилався при цьому на Розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 608/01-04 від 17.06.2003 року, згідно якого було вирішено видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 ветерану підприємства, інваліду ВВВ 2 групи ОСОБА_3 на склад сім'ї з 2-х осіб: він і дружина - ОСОБА_7 (а.с.69).

Також відповідач ОСОБА_5 посилався на Список працівників ВАТ «Поліграфмаш», згідно якого дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 перебувала у складі сім'ї ОСОБА_3, яка потребує отримання житла (а.с.76).

Крім того, відповідач ОСОБА_5 посилався на Виписку із протоколу засідання адміністрації профспілкового комітету ВАТ «Поліграфмаш» від 28.02.2003 року, згідно якого було вирішено закріпити вищевказану квартиру за ОСОБА_3, на склад сім'ї 2 особи (він, дружина) (а.с.77).

Однак, з даними доводами відповідача ОСОБА_5 і його представника неможливо погодитись, оскільки в жодному із вищевказаних документів не йдеться про те, що позивач ОСОБА_3 прописав до квартири дружину, яка померла за 12 років до вселення.

Більше того, ні вищевказане Розпорядження, ні Список, ні Виписка із протоколу не підтверджують факту включення дружини ОСОБА_3 до ордеру, а також реєстрації померлої особи в наданій ОСОБА_3 квартирі. Належним доказом включення до ордеру дружини ОСОБА_3, а також реєстрації особи за місцем проживання є: ордер на вселення у квартиру, довідка Ф-№1, довідка адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, штамп про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України.

Однак, жодних доказів того, що позивач ОСОБА_3 включив в ордер свою дружину, яка померла 12 років до вселення, а також того, що вона була зареєстрована у цій квартирі, матеріали справи не містять.

Зазначене свідчить про те, що жодних доказів достовірності вищевикладеної інформації, яка була доведена відповідачем 11 грудня 2015 року до Голови комісії з державних нагород України Одеської області ОСОБА_6, матеріали справи не містять.

Більше того, як вбачається з рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2007 року, яке набрало законної сили, були визнані недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, а також такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, відомості про те, що останній записав в ордер дружину, що вмерла багато років тому (а.с.7-8).

За змістом ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, що ОСОБА_3 записав в ордер дружину, що вмерла багато років тому, визнані судовим рішенням, яке набрало законної сили, недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, а також такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, а тому вважаються встановленими і такими, що не підлягають доказуванню.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_5 і його представника про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року вже був здійснений захист прав ОСОБА_3 стосовно розповсюдження недостовірних відомостей, викладених ОСОБА_5 у зверненні до Голови комісії з державних нагород України Одеської області ОСОБА_6 від 11 грудня 2015 року (а.с.25-31), у зв'язку з чим провадження у даній справі має бути закрито, то вони є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається із тексту вказаного рішення суду відомості стосовно того, що ОСОБА_3 прописав до квартири дружину, яка померла за 12 років до вселення, не були предметом судового розгляду, а тому підстав для закриття провадження у даній справі матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відомості, які розповсюджені ОСОБА_5 в його зверненні до голови комісії з державних нагород України в Одеській області ОСОБА_6 від 11.12.2015 року, в частині фрази: «ОСОБА_3 прописав до квартири дружину, яка померла за 12 років до вселення», є недостовірними та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3

У зв'язку з викладеними обставинами, апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Що стосується висновку суду про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування йому завданої моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з цим висновком, з огляду на наступні обставини.

Так, вирішуючи спір в даній частині, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, розповсюдженням ОСОБА_5 недостовірної інформації в його зверненні до голови комісії з державних нагород України в Одеській області ОСОБА_6 від 11.12.2015 року, позивачу ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди.

При цьому, суд врахував міру фізичних і моральних страждань позивача, наявність довготривалої ситуації, погіршення загального і психічного стану здоров'я, підривання авторитету як керівника громадської організації.

Разом із тим, суд дійшов обрунтованого висновку, що не дивлячись на те, що вказана інформація не була предметом судового розгляду, по якому 19 квітня 2016 року у справі 523/5/16-ц Суворовським районним судом м. Одеси було ухвалено судове рішення, яким з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 було стягнуто моральну шкоду за поширення недостовірної інформації в розмірі 8 000,00 грн., стягнення моральної шкоди у зазначеному розмірі є достатньою сатисфакцією за заподіяну в цілому моральну шкоду, завдану ОСОБА_5 розповсюдженням інформації в листі від 11 грудня 2015 року, на ім'я Голови комісії з державних нагород України Одеської області ОСОБА_6

При цьому, суд керуючись засадами розумності та справедливості, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки визнання судом відомостей, розповсюджених відповідачем, недостовірними та зобов'язання відповідача спростувати такі відомості є достатніми для задоволення вимог позивача з огляду на те, що позивач зловживаючи своїм правом на звернення до суду, намагається стягувати кошти за кожну окрему фразу, викладену ОСОБА_5 в листі від 11 грудня 2015 року.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 також не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко