Справа №1805/4363/2012 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко А. П.
Номер провадження 22-ц/788/98/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2012 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

22 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що згідно умов кредитного договору від 06 липня 2007 року ОСОБА_3 отримав у Банку кредит у розмірі 30000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 липня 2007 року було укладено договори поруки із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що позичальник належним чином умов кредитного договору не виконує, Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів нараховані відсотки за період з 12 вересня 2009 року по 15 березня 2012 року у розмірі 4318,81 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення платежів за кредитом - 2143,90 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення платежів за відсотками - 5338,06 доларів США, а всього 11800,77 доларів США, що еквіваленто 94217,35 грн. по курсу НБУ станом на 15 березня 2012 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 та ОСОБА_6, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 11800,77 дол. США, що еквівалентно 94217 грн. 35 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в сумі 942 грн. 17 коп., тобто по 314 грн. 05 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неналежну оцінку доказів по справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд належним чином не з'ясував суми виданого кредиту. Вважає, що надана Банком копія квитанції про видачу відповідачу кредиту у розмірі 4411,76 доларів США не відповідає дійсності, оскільки вказаних коштів він не отримував. При цьому визнає, що позичальник за кредитним договором отримав кошти у розмірі 25000 доларів США. Вказує, що судом не було досліджено обставин укладення договорів поруки та безпідставно стягнуто кошти із поручителів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Радченка А.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що підставою для звернення Банку до суду стало порушення боржником ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення заборгованості за кредитним договором від 06 липня 2007 року № 014/9809/82/75292.

Перевіряючи доводи позивача, встановлено, що на виконання умов вказаного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав відповідачу на споживчі цілі 30000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом строком по 06 липня 2017 року (а.с. 12 - 15).

За п. 2.1 кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі та на сплату комісій Банку.

Відповідно до п.п. 1, 5 договору позичальник зобов'язався погашати кредитну заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотків, до 15 числа кожного місяця згідно з Графіком погашення кредиту (а.с. 10 - 11).

Згідно з п. 10 договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

На підтвердження отримання позичальником кредитних коштів, Банк надав завірені копії квитанцій, з яких вбачається, що 09 липня 2007 року ОСОБА_3 знято з рахунку кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США, а 10 липня 2007 року - 4411,76 доларів США (а.с. 13 - 14).

Крім того, в забезпечення повернення кредитних коштів, 03 липня 2007 року Банк уклав два окремі договори поруки № П/75292 та № П/75292/1 з поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_4, згідно з якими останні прийняли на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 014/9809/82/75292 від 06 липня 2007 року (а.с. 15 - 18).

Рішенням Зарічного райсуду м. Суми від 18 лютого 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу її на прилюдних торгах в рахунок стягнення на користь позивача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 11 вересня 2009 року в сумі 293306,33 грн. (а.с. 19).

Встановлено, що на даний час рішення суду не виконано.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору по щомісячній сплаті кредитних коштів. Зокрема, останній платіж по сплаті тіла кредиту у розмірі 50 доларів США був здійснений 18 квітня 2011 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 73 - 74).

У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за договором по погашенню кредитної заборгованості, 09 лютого 2012 року на адресу відповідачів Банк направив вимоги про сплату простроченої заборгованості та штрафних санкцій (а.с. 22 - 25), проте вони були залишені без реагування.

У період з 12 вересня 2009 року по 15 березня 2012 року Банком нарахована заборгованість за відсотками у розмірі 4318,81 доларів США, період за який нарахована пеня за несвоєчасне погашення платежів за кредитом у розмірі 2143,90 доларів США складає з 15 квітня 2011 року по 14 березня 2012 року, крім того, пеня за несвоєчасне погашення платежів за відсотками у період з 19 березня 2011 року по 15 березня 2012 року складає 5338,06 доларів США, а всього 11800,77 доларів США, що підтверджується розрахунками позивача (а.с. 27, 73 - 74).

Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, позивач має право на стягнення із відповідачів заборгованості по сплаті кредитних коштів, яка складається із заборгованості по нарахованим процентам, та стягнення пені. При цьому, суд врахував розмір виданих позичальнику кредитних коштів та обов'язок відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відповідати перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 258, 526, 549, 554, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Вбачається, що Банк надав відповідачу кредит, однак він належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за його користування.

Посилання представника відповідача на те, що позичальник не отримував кредитних коштів у розмірі 4411,76 доларів США за квитанцією від 10 липня 2007 року спростовуються доказами по справі.

Так, у зверненні ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відстрочку виконання зобов'язань по кредитним договорам відповідачі визнають факт укладення кредитного договору ОСОБА_3 у 2007 році на суму 30000 доларів США. (а.с. 66).

В адвокатському запиті ОСОБА_10, яка представляла інтереси ОСОБА_3, на адресу банку від 26 грудня 2011 року, підтверджується факт укладення кредиту 06 липня 2007 року на споживчі цілі на суму 30000 доларів США (а.с. 67).

Крім того, факт укладення кредитного договору саме на суму 30000 доларів США встановлений під час розгляду справи за позовом Банку до ОСОБА_4, ОСОБА_11, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2010 року, яке набрало законної сили (а.с. 19).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року та набула чинності для України 11 вересня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на викладене, не можуть бути підставою для відмови у позові Банку доводи апелянта про звернення позичальника до правоохоронних органів із заявою про підробку підпису на квитанції про виплату кредитних коштів у розмірі 4411,76 доларів США, оскільки встановлено, що досудове розслідування за заявою позичальника триває.

Не можна взяти до уваги твердження апеляційної скарги про те, що місцевий суд не надав оцінки доказам відповідача про сплату кредиту. Так, із виписки по рахунку (а.с. 75 - 90), розрахунку суми позову (а.с. 73 - 74), які суд взяв до уваги при ухваленні рішення, вбачається, що 02 липня 2010 року позичальник сплатив Банку 14096,33 доларів США, із яких 7847,52 доларів сплачено на погашення заборгованості за кредитом, а 6248,81 доларів - на погашення відсотків, також, відповідач сплатив кошти на погашення кредиту 05 січня 2011 року у розмірі 150 доларів, 20 січня 2011 року - 100 доларів, 28 грудня 2011 року - 70 доларів, 18 квітня 2011 року - 50 доларів.

Таким чином, за наявності письмових доказів, які суд поклав в основу, виходячи із розрахунків та платіжних документів, що свідчать про факт боргових зобов'язань відповідача ОСОБА_3 перед Банком у заявленому розмірі, який відповідачами не спростований ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позичальником були отримані кредитні кошти лише у розмірі 25000 доларів США.

Крім того, є необґрунтованими доводи апелянта про те, що судом не досліджено обставин укладення договорів поруки та безпідставно стягнуто кошти із поручителів.

Із змісту договорів поруки від 03 липня 2007 року укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, ОСОБА_4 вбачається, що кожен з відповідачів взяв на себе зобов'язання боржника ОСОБА_3, які виникають саме з умов кредитного договору № 014/9809/82/75292 від 06 липня 2007 року (а.с. 15 - 18).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці договори поруки в передбаченому законом порядку визнані недійсними, матеріали справи не містять і відповідачі їх суду не надали.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 4.1 договорів поруки договір вступає в силу після підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

За таких обставин у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за нарахованими процентами та пені по кредитному договору № 014/9809/82/75292 від 06 липня 2007 року.

Вимоги до поручителів про стягнення кредитної заборгованості по щомісячним платежам з вересня 2009 року по березень 2012 року, пред'явлені Банком до суду 22 березня 2012 року, тобто в межах строку, визначеного п. 4.1 договорів поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки по кожному щомісячному платежу є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -