АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті ворота» Єрмака В.О. на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року,

встановила:

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2010 року з ОСОБА_2, ОСОБА_3, солідарно, на користь Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 95 623,42 грн. та судові витрати по справі.

На виконання вказаного судового рішення 16 серпня 2010 року було видано два виконавчі листи.

24.06.2014 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу на загальну суму 96 699,67 грн. повернуто стягувачу відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

29.10.2015 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення з боржника ОСОБА_3 боргу на загальну суму 96 699,67 грн. повернуто стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

10.02.2017 року ПАТ «Банк Золоті ворота»в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті ворота» Єрмака В.О. звернулось до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.

Заява обґрунтована тим, що банк не отримував постанов про завершення виконавчих проваджень, а тому вважав, що виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень було встановлено, що виконавчий лист про стягнення кредитної заборгованості з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повернуті на колишню адресу філії АТ «Банк Золоті ворота» ( м. Київ, пров. Тбіліський,4/10).

При цьому стягувачем доводилось до відома державних виконавців про зміну з 16 липня 2012 року адреси філії АТ «Банк Золоті ворота» в м. Києві, останні вели переписку з банком вже за новою адресою. З невідомих підстав копії постанов разом з оригіналами виконавчих листів направлено за колишньою адресою філії.

З урахуванням тієї обставини, що строк пред'явлення виконавчих листів до виконання встановлюється з дня його переривання до 24.06.2017 р. та до 27.12.2017 р., у відповідності до ст.370 ЦПК України просив заяву задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ПАТ «Банк Золоті ворота» - Комаровський Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено усі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для розгляду поданої заяви.

Так, судом не взято до уваги ту обставину, що державними виконавцями грубо порушено вимоги ч. 1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на момент правовідносин), відповідно до якої копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення».

Під час ознайомлення з матеріалами архівних виконавчих проваджень було встановлено відсутність в них оригіналів виконавчих листів.

Доказів направлення виконавчих листів на адресу банку рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, як того вимагає ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» представнику стягувача надано не було та повідомлено, що у зв'язку з недостатнім фінансуванням вся кореспонденція в той час відправлялась адресатам простою поштою.

В судовому засіданні представник ПАТ «Банк Золоті Ворота» - Комаровський Д.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника заявника та боржника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів суд першої інстанції виходив з того, що представником заявника не доведено факту втрати виконавчих листів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Згідно ч.1 ст.370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця, приватного виконавця видати його дублікат.

Згідно ч. 2 ст.370 ЦПК України заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2010 року з ОСОБА_2, ОСОБА_3, солідарно, на користь Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 95 623,42 грн. та судові витрати по справі.

На виконання вказаного судового рішення 16 серпня 2010 року було видано два виконавчі листи.

24.06.2014 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу на загальну суму 96 699,67 грн. повернуто стягувачу відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

29.10.2015 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення з боржника ОСОБА_3 боргу на загальну суму 96 699,67 грн. повернуто стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин сторін, копії постанов державного та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про

відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову

про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у

виконавчому документі.

Матеріали справи не містять доказів на спростування доводів заявника про невиконання державними виконавцями вимог вказаного закону в частині надіслання копій постанов про повернення виконавчих листів стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у разі неотримання адресатом поштового відправлення така кореспонденція повертається відправнику, з огляду на доводи заявника про направлення кореспонденції простою поштою, є необґрунтованим.

Згідно положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства Права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10 березня 1997 року (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відтак, приймаючи до уваги, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, з огляду на вищенаведену практику Європейського суду, вимоги поданої заяви відповідають сутності законного права заявника на доступ до правосуддя.

Розглянувши справи у відсутність заявника без належного повідомлення останнього про час та місце розгляду справи, не давши мотивованої відповіді на всі доводи поданої заяви, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення даної справи, що у відповідності до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої станції.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «БанкЗолоті ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті ворота» Єрмака В.О. задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №2-1315/10

Апеляційне провадження №22-ц/796/4908/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.