Ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути достроково із ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 014/17-15/1886-35 у розмірі 5 128 575 грн 56 коп., а також судовий збір у сумі 3 654 грн.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «РайффайзенБанк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/17-15/1886-35, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 60 тис. доларів США, зі строком повернення по 27 грудня 2017 року, зі сплатою 14 % річних та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно з умовами договору та тарифами кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно до 27-го числа кожного місяця повертати кредитні кошти згідно з графіком погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27 грудня 2017 року.

Позивач зазначив, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, не здійснюється щомісячна сплата кредиту, відсотків, у зв'язку з чим станом на 14 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 44 178,63 доларів США, що еквівалентно 945 256 грн 88 коп.; за процентами у розмірі 26 588,83 доларів США, що еквівалентно 568 901 грн 17 коп.

Відповідно до п. 16.3 кредитного договору у випадку порушення відповідачем графіка погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, позивач нараховує відповідачу пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, яка станом на 14 серпня 2015 року за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків становить 3 614 417 грн 51 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 014/17-15/1886-35 у розмірі 3 145 683,5 грн, із яких: 945 256,88 грн - заборгованість за кредитом; 568 901,17 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 631 525,46 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період із 27 серпня 2014 року по 14 серпня 2015 року.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, але змінити його у частині вирішення питання про судові витрати і стягнути з позивача на користь відповідача 78 546 грн витрат за надання правової допомоги, понесених у суді першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2012 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 29,2 кв. м, загальною площею 78,17 кв. м, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 квітня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1727, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ухвалено за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 014/17-15/1886-35 у сумі 447 143 грн 58 коп., у тому числі: 352 903 грн 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 39 793 грн 12 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 21 954 грн 98 коп. - пеня за несвоєчасну сплату планового платежу за кредитом; 32 492 грн 16 коп. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом.

Також установлено, що 01 вересня 2011 року банк надіслав відповідачу повідомлення про існуючу заборгованість та вимогу про повне дострокове погашення всієї суми кредиту, а також попередив про наслідки непогашення заборгованості, яка залишена без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк, направивши відповідачу вищевказане повідомлення від 01 вересня 2011 року, скористався наданим йому ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом дострокового повернення кредиту, а тому, звернувшись до суду з цим позовом 01 вересня 2015 року, банк пропустив 3-річний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, який, на думку суду, згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починає перебіг від наступного дня, встановленого банком для повного дострокового повернення кредиту, зазначеного в письмовому повідомленні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки з відповідним позовом банк звернувся до суду після закінчення передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку, тобто поза межами трьох років від дня настання строку виконання зобов'язань, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Проте з такими висновками не погодився апеляційний суд та, переглядаючи справу в апеляційному порядку, виходив із того, що перебіг строку позовної давності за позовом про стягнення із позичальника у повному обсязі заборгованості за тілом кредиту розпочався 01 вересня 2011 року, який перервався на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України пред'явленням кредитором позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2012 року), а із позовом про стягнення заборгованості із позичальника ОСОБА_5 кредитор звернувся до суду 01 вересня 2015 року, у зв'язку з чим суд вважав відсутніми підстави для відмови в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. Так, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення указаного позову, зазначивши, що відповідачем не спростовано доводів банку про порушення зобов'язання за погашення кредиту, передбаченого умовами цього договору, що є його обов'язком відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, ч. 2 ст. 264 ЦК України передбачає переривання позовної давності у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Однак за встановлених судом обставин та з урахуванням положень ч. 2 ст. 264 ЦК України, не є безспірним висновок апеляційного суду, що позовна давність переривалася.

Разом з тим апеляційний суд залишив поза увагою, що за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України підставою переривання позовної давності визначено саме пред'явлення позову, а не ухвалення рішення судом, тому посилання апеляційного суду на дату рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2012 року та у зв'язку з цим висновок суду про непропущення позовної давності ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» зверненням у вересні 2015 року до суду з цим позовом є помилковим без встановлення дати звернення банку до суду з попереднім позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак