Справа № 361/7509/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2243/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 11.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Масиву садівничих товариств «Ялинка», треті особи ОСОБА_6, Княжицька сільська рада Броварського району Київської області про визнання недійсним рішення конференції та зобовязання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом про визнання недійсним рішення конференції та зобовязання вчинити дії, посилаючись на те, що вони є членами МСТ «Ялинка». 29 травня 2016 року була проведена звітно-виборча конференція обєднання садівничих товариств садівничий масив «Ялинка», на якій розглядались питання, в тому числі, виборів голови правління МСТ «Ялинка», за результатами розгляду питання щодо обрання голови правління було обрано головою ОСОБА_6 Однак прийняте рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки при проведенні конференції не було враховане те, що Масив не є громадською організацією; ОСОБА_6 не є членом МСТ «Ялинка», а відтак не має право бути обраним до органу управління садівничим масивом; прийняте рішення відноситься до компетенції загальних зборів Масиву, а не до конференції, а отже оскаржуване рішення прийняте з порушенням процедури призначення і проведення загальних зборів; рішення про обрання голови правління було прийняте за відсутності кворуму. Просили визнати недійсним та скасувати рішення звітно-виборчої конференції від 29 травня 2016 року № 1 в частині обрання ОСОБА_6 головою правління, покласти обовязки голови правління на голову ревізійної комісії Масиву ОСОБА_7 до проведення наступних загальних зборів в МСТ «Ялинка», зобовязати ОСОБА_6 передати голові ревізійної комісії ОСОБА_7 печатку, штампи, первинні та інші документи МСТ «Ялинка».

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року закрито провадження в даній справі.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просили скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказували, що предметом спору у справі, що переглядається, є захист прав споживачів послуг як членів обслуговуючого кооперативу, а тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції, посилаючись на субєктний склад позову і предмет спору, а саме, що спір виник у сфері корпоративних правовідносин, прийшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а віднесений до компетенції господарського суду.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися із наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ГПК України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є субєктами підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, виходячи із заявлених вимог і того, які вимоги предявлені до кого, та з яких підстав, що позов, поданий позивачами - членами товариства до товариства з приводу створення керівних та управлінських органів даного товариства, є спором, що виник у сфері корпоративних правовідносин, і тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а віднесений до компетенції господарського суду.

Разом із тим, пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно п 13 даної Постанови, визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 4 частини першої статті 12 ГПК, стаття 15 ЦПК ), слід враховувати розяснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Наприклад, у порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням інших субєктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у спорі є фізична особа. При цьому положення пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, враховуючи її імперативний характер, не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, повязаних з діяльністю інших субєктів господарювання (споживчих, садових товариств тощо).

Дані положення кореспондують п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», відповідно до якої не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, повязані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших субєктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, повязаних із діяльністю інших субєктів господарювання.

Відтак, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали залишено поза увагою наведені положення, не враховано, що спір між сторонами виник з приводу діяльності та управління субєкту господарювання, який не є господарським товариством, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, про що прямо зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

За таких обставин ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року не можна вважати законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог закону, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_8