Справа № 494/237/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м.Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 15.03.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Позивач зазначила, що проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2, від спільного проживання у них народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказала, що відповідач відповідно до ч.1 ст. 126 Сімейного кодексу України встановив батьківство. ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 постійно працював у м. Одеса, його часто не було вдома, внаслідок чого подружні стосунки почали погіршуватися, та вже в 2007 році припинили спільне проживання. Позивач вказала, що доходи які отримує не дають можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних уподобань, здібностей. У звязку з вищевказаним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття

Позивач у судовому засіданні 26.04.2017 року позов підтримала, та просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Окрім цього, позивач вказала, що відповідач неофіційно працює та їздить за кордон, а тому зможе надавати допомогу дитині у такому розмірі. Також повідомила, що фактично з часу розставання з відповідачем, останній надає допомогу дитині у розмірі 600 грн. щомісячно. У судових дебатах позивач зазначила про можливість зменшення розміру аліментів щодо стягнення з відповідача з суми 1500 грн. до 1200 грн.

Відповідач у судовому засіданні 26.04.2017 року не заперечував проти часткового задоволення позову та вказав, що зможе сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у сумі 700 грн. Також пояснив, що має дружину, однак дітей від шлюбу не має, офіційно не працює та не має постійного заробітку. За кордон їздив до родичів.

Дослідивши матеріали справи, думку представника позивача та відповідача, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народився син: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.01.2007 року серія 1-ЖД №089517 (а.с.6). Вказане сторонами не оспорюється.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області від 24.02.2017 року №190/02-23 ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: вул.. Ворошилова, 14, с. Ланове, Березівський р-н, Одеська обл.. та має відповідний склад сімї, а саме: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування».

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…».

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття».

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати дитину у достатній мірі не виконує та проти часткових вимог позивача щодо спалити аліментів у сумі 700 грн. не заперечує.

Згідно частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України встановлено: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України».

Розміри прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення встановлює стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», який становить на момент подачі позову дітей віком від 6 років до 18 років 1689 грн., а тому складає 1689*30%=506,7 грн.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", «вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення».

Посилання відповідача на те, що він не працює, а тому не зможе надавати таку допомогу, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач є працездатним, не хворіє будь-якими хронічними захворюваннями, доказів щодо наявності інших утриманців не надав, при цьому сам лише факт відсутності у відповідача роботи не є беззаперечною підставою для відмови у стягненні аліментів, оскільки не свідчить про неможливість чоловіка надавати таку допомогу і до того ж відповідач є особою молодого працездатного віку, не позбавлений можливості працевлаштуватися самостійно чи звернутися з відповідним питанням у центр зайнятості.

З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що відповідач частково не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 950 (девятсот пятдесят) грн.. 00 коп. щомісячно починаючи з дня предявлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 20.12.2024 року, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. .

Згідно з частини першої статті 191 СК України «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову». Як зазначено вище, позов подано саме 14.03.2017 року.

В силу статті 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід Державної судової адміністрації України з відповідача.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 197, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (НОМЕР_1, ідентифікаційний номер) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії ОК 018356, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 950 (девятсот пятдесят) грн. 00 коп. щомісячно починаючи з дня предявлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 20.12.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Києв/ 22030106; код за ; банк отримувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.04.2017 року.

Суддя І.А. Римар