Справа №: 398/63/17
провадження №: 2/398/1103/17
"12" квітня 2017 р. . м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого судді - Коліуш Г.В., за участю секретаря Замкової Ю.С., Безкоровайної А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав,
12.01.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.08.2002 року по 25.07.2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач з 2005 року живе окремо, батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, не піклується про дитину, не виявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я. З 05.09.2006 року за рішенням суду повинен сплачувати аліменти, але всіляко уникав від цього обов'язку: постійно змінював адреси фактичного проживання, звільнявся з роботи. Всі питання щодо виховання доньки позивач вирішує самостійно, без участі відповідача.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що відповідач майже з народження не приймає участь у вихованні доньки, перебуваючи у шлюбі жодного разу не гуляв, не годував дитину. Після розлучення до 2006 року мешкав у м. Кременчуці, але бачив дитину тільки по вихідним. В 2006 році відповідач переїхав до м. Києва, після цього дитину бачить раз на рік, після побачень донька плаче, де мешкає відповідач - їй невідомо. Аліменти сплачує нерегулярно: з 2006 року по 2014 рік шляхом поштових переказів, з вересня 2014 року по січень 2016 аліменти з відповідача утримувалися за офіційним місцем роботи, останній раз аліменти сплачував у лютому 2016 році, заборгованість по сплаті аліментів - більше 20 000 грн. Дитина дуже талановита, займається балетом, музикою, на що витрачаються значні кошти. Дуже часто виникає потреба в отриманні від відповідача дозволу на виїзд доньки за кордон для участі у міжнародних конкурсах. Отримання цієї довіреності від відповідача є проблематичним, оскільки доводиться дзвонити відповідачу по декілька разів. Останній раз донька сама дзвонила відповідачу, щоб отримати дозвіл на виїзд в Грузію на конкурс, а позивачу довелося їхати до Києва, щоб отримати довіреність, оскільки відповідач пояснив, що в нього немає грошей на оплату послуг нотаріуса, позивач вважає це приниженням та помстою відповідача за те, що в неї склалося особисте життя. Також позивач зазначила, що в неї вже нова сім'я, доньку виховує її чоловік, якого вона називає батьком, тому позивач не бажає бачити спілкування доньки з відповідачем.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні поясненням позивача.
Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, пояснення суд щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надала.
Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання у установленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки за місцем його реєстрації.
Позивач та представник позивача, проти заочного розгляду справи не заперечували, тому суд вважає можливим справу розглянути без участі відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання надав показання, відповідно до яких він є дідусем ОСОБА_3 та відповідно батьком позивача. Показав, що відповідач майже з народження не цікавиться донькою, ані до садочка, ані до школи жодного разу не приходив, свідку навіть довелося самому їздити до Києва, звертатися в прокуратуру, органи державної виконавчої служби, що отримати від відповідача хоча б якусь допомогу для онуки. Відповідач постійно сплачував аліменти тільки коли офіційно працював, оскільки підприємство здійснювало перерахування за виконавчим листом. Йому відомо, що відповідач останній раз приїжджав три роки тому, де мешкає відповідач у Києві - йому невідомо, вважає, що відповідач умисно не працевлаштовується офіційно, щоб не сплачувати аліменти.
Також суд визнав за доцільне вислухати думку неповнолітньої ОСОБА_3, яка пояснила, що відповідача батьком не вважає, називає батьком чоловіка позивача. Відповідач не цікавиться її життям, навіть не приїхав та не дзвонив, коли вона була у лікарні, не привітав її з днем народження, останній раз бачилася з відповідачем в березні 2016 році. Вона займається музикою та буде приймати участь у всесвітньому конкурсі, який буде проводитися в Грузії, для чого їй довелося самій багато разів дзвонити відповідачу, щоб він надав дозвіл на виїзд. Під час розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав відповідач приїхав на це засідання, але з нею не спілкувався. Самій спілкуватися та дзвонити відповідачу бажання не виникає.
Суд, вислухавши позивача, представника позивача, третьої особи показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).
Відповідно до виконавчого листа, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 21.08.2006 року з відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.07.2005 року до досягнення нею повноліття (а.с.16). Прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.106).
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.09.2016 року № 916 затверджений висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з довідкою від 29.08.2008 року № 41, виданої дошкільним навчальним закладом № 82, ОСОБА_3 відвідувала вказаний заклад з березня 2006 року по грудень 2006 року, батько дитини в садочок не приходив, вихованням дитини не займався.

Згідно з характеристикою від 22.03.2016 року № 92, виданою Кременчуцькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 10 з поглибленим вивченням англійської мови, ОСОБА_3 навчається в школі з першого класу, мати постійно цікавиться шкільним життям доньки, батько не бере участі у вихованні дочки, в школу жодного разу не з'являвся, не цікавився досягненнями дитини.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання.

Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, а саме не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, не допомагає дитині у розвитку, бачиться з дитиною раз на рік, аліменти сплачує нерегулярно, у позивача є труднощі з отриманням від відповідача разових дозволів на виїзд дитини за кордон.

Дійсно, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Проте, на думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов'язками, позивач не надав.

Суд не приймає як належні та допустимі докази відомості, які містяться у довідках, яка підписані патронатною медичною сестрою, керівником колективу «ІНФОРМАЦІЯ_2», педагогом по спеціальності ДМШ № 1, оскільки не містять всіх необхідних реквізитів офіційних документів, а в судовому засіданні вказані особи в якості свідків не допитані в зв'язку з відсутністю відповідного клопотання позивача та представника позивача.

Відомості, які містяться у довідці, виданій, дошкільним навчальним закладом № 82 та характеристиці, виданій Кременчуцькою спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 10 з поглибленим вивченням англійської мови, не містять беззаперечних доказів факту свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки.

Щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складеного органом опіки та піклування Кременчуцької міської ради Полтавської області суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитини матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам неповнолітньої ОСОБА_3, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд вважає, що при прийнятті висновку органом опіки та піклування було враховано лише доводи позивача та не надано жодної оцінки тому факту, що відповідач був присутній на засіданні комісії, проти позбавлення батьківських прав заперечував, зазначив, що любить доньку, але на даний момент не має змоги сплачувати аліменти, тому що не працює, коштів йому ледве вистачає на оплату житла та продукти харчування, з донькою спілкується дуже рідко, оскільки це нервує позивача. Отже, висновок піклування є поверхневим, формальним, не містить достатнього обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення, прийнятий без врахування усіх обставин.

Крім того, в судовому засіданні представник органу опіки і піклування на запитання суду щодо підстав неврахування позиції та пояснень відповідача, наданих на засіданні комісії, не надав суду жодних пояснень.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»), тому, на думку суду, той факт, що відповідач на засіданні комісії заперечував проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про те, що він не байдужий до дитини та його батьківство є для нього важливим.

Також, свідченням того, що відповідач певної мірою цікавиться життям доньки є те, що дитина не позбавлена можливості приймати участь у конкурсах, що підтверджує наданий відповідачем дозвіл на тимчасовий виїзд доньки до Грузії (а.с.88).

Статтею 171 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Хоча неповнолітня ОСОБА_3 висловила думку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за можливо постановити рішення всупереч думки дитини з огляду на те, що вона в силу свого віку ще не розуміє всіх правових наслідків такого рішення та позбавлення відповідача батьківських прав не сприятиме захисту інтересів дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення осіб батьківських прав, при чому перелік цих підстав є вичерпним, але наявність жодної із перелічених підстав не була доведена позивачем.

Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачем належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками. З її пояснень можна дійти висновку, що між позивачем та відповідачем мають місце особисті неприязні стосунки, які також вливають на відношення дитини до батька. У матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання доньки. До відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Сама по собі наявність заборгованості по сплаті аліментів, нерегулярність їхньої сплати, зустрічі з дитиною раз на рік та труднощі з отриманням від відповідача разових дозволів на виїзд дитини за кордон не є підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11,59,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати протягом 10 днів з дня отримання його копії до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коліуш Г.В.