Номер провадження: 22-ц/785/1874/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, представника профспілки робітників морського транспорту Іллічівського міського торговельного порту, представника державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року і апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року про виправлення описки у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт, треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

18.05.2015 року ОСОБА_2 звернулась із позовом про: поновлення строку на оскарження наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі-Порт) від 26.01.2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 46/0 про її переміщення; визнання незаконним і скасування наказу директора Порту від 26.01.2015 року №33 в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку вона займала; визнання незаконним і скасування наказу в.о. директора Порту від 23.04.2015 року №234/0-З про припинення трудового договору та її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП; поновлення на посаду тальмана першого терміналу; стягнення з Порту середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.02.2015 року і по час прийняття судом рішення.

Позов обґрунтовано тим, що вона з 30.08.2004 року працювала в Порту тальманом першого терміналу. 26.01.2015 року директором порту видано накази №№ 33 та 46/0 «Про переміщення працівників підприємства» зі скороченням робочих місць та посад у структурних підрозділах Порту. Наказом в.о. директора Порту від 27.04.2015 року № 234/0-З, ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Зазанчала, що наказами №№33 та 46/0 від 26.01.2015 року Порт фактично здійснив її переведення, а не переміщення, внаслідок чого відбулася зміна найменування посади, яку вона займала з 30.08.2004 року, крім того, відповідач, починаючи з 03.03.2015 року, у звязку з тим, що вона відмовилась виконувати роботу тальмана третього терміналу, неправомірно не допускав її до роботи тальмана першого терміналу й не виплачував їй заробітну плату.

Посилаючись на те, що профспілковий комітет на надав згоди на її звільнення, звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивачка просила позов задовольнити.

Позивачка не приймала участі у судовому засіданні в суді першої інстанції 16.11.2015 року, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала.

Представник Порту позов не визнав, подав письмові заперечення на позов, зазначаючи, що позивачка була переміщена з одного структурного підрозділу Порту до іншого зі збереженням посади та істотних умов праці в межах одного підприємства, а у подальшому звільнена з роботи відповідного до вимог чинного законодавства. ОСОБА_4 того, зазначав, що відсутні підстави для нарахування заробітної плати на час переміщення, оскільки в цей час позивачка була відсутня на робочому місці на третьому терміналі в робочий час.

Представник третьої особи Незалежної профспілки працівників Пору (далі-Незалежна профспілка) підтримав позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представник третьої особи ОСОБА_3 заперечував проти позову з підстав, на які посилався представник Порту.

Третя особа ОСОБА_4 і його представник, представник третьої особи Спілки професіоналів докерів-механізаторів транспорту Порту (далі-Спілка професіоналів) і представник профспілки робітників морського транспорту Порту (далі-Профспілка) не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції 16.11.2015 року.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2015 року позов задоволено частково. Суд: поновив позивачці строк для оскарження наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 46/0 про її переміщення; визнав незаконним і скасував наказ в.о. директора Порту від 23.04.2015 року №234/0-З про припинення трудового договору та звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП; поновив позивачку на посаду тальмана третього терміналу; стягнув з Порту на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.02.2015 року і по 16.11.2015 року у розмірі 83 785,60 гривень. З Порту на користь держави суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 837,85 гривень. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області виправлені описки в резолютивній частині рішення суду від 16.11.2015 року, а саме: замість неправильного «на посаду тальмана першого термінала» виправлено на правильне «на посаду тальмана третього терміналу» (а.с.59 т.2).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить рішення суду у частині відмови їй у позові про визнання наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 46/0 про її переміщення змінити і задовольнити її вимоги у цій частині, а також поновити її на посаді тальмана першого терміналу, посилаючись на незаконність рішення суду у цій частині й на невідповідність висновків суду обставинам справ.

Представник Профспілки в апеляційній скарзі просить рішення суду у частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати і постановити у цій частині нове рішення з підстав невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи і наявність доказів звільнення позивачки відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник Порту в апеляційній скарзі просить рішення суду у частині задоволення позову позивачки скасувати і в цій частині прийняти нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм ст. ст. 32, 43 КЗпП, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі-Закон 1) і Закону України «Про оплату праці» (далі- Закон 2).

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 16.11.2015 року ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на незаконність ухвали.

У засіданні колегії суддів представник Порту свою скаргу і скаргу представника Профспілки підтримав, заперечував проти апеляційних скарг ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просила:поновити їй строк на оскарження наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора Порту від 26.01.2015 року № 46/0 про її переміщення; визнати незаконним і скасувати наказ директора Порту від 26.01.2015 року №33 в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку вона займала; визнати незаконним і скасувати наказ в.о. директора Порту від 23.04.2015 року №234/0-З про припинення трудового договору та її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП; поновити її на посаді тальмана першого терміналу; стягнути з Порту середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.02.2015 року і по час прийняття судом рішення (а.с.2-4 т.1).

Суд, задовольняючи позов частково і скасовуючи накази про звільнення позивачки з поновленням її на роботі та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходив з того, що відповідач звільнив позивачку без дотримання норм трудового законодавства (а.с.51,53-58 т.2).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з виконанням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобовязується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Встановлено, що позивачка з 30.08.2004 року працювала в Порту тальманом першого терміналу. 26.01.2015 року директором порту видано накази №№ 33 та 46/0 «Про переміщення працівників підприємства» зі скороченням робочих місць та посад у структурних підрозділах Порту, на підставі яких позивачку переміщено з посади тальмана першого терміналу на посаду тальмана третього терміналу (а.с.6-9, 133-135 т.1).

Позивачка відмовилась від переміщення на посаду тальмана третього терміналу і починаючи з 03.02.2015 року по 05.05.2015 року продовжила виходити на попередню роботу на перший термінал Порту (а.с.17-55 т.1).

Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 КЗпП України та в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 32 КЗпП України).

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором (ст. 32 ч.2 КЗпП України).

Разом з тим, власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Наказом в.о. директора Порту від 27.04.2015 року № 234/0-З, ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11,128 т.1).

Всупереч ст. 43 ч.1 КЗпП України, відповідач не отримав попередньої згоди профспілкового органу, членом якого була позивачка, на її звільнення з підстав ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України.

На виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016 року, первинна профспілкова організація «Складських працівників» Порту надала апеляційній інстанції вмотивоване рішення від 13.04.2016 року про те, що вона не надає згоди на звільнення позивача за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України (а.с.187,188,190-194 т.2).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання незаконним наказу про звільнення позивачки з роботи і про її поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвала суду першої інстанції про виправлення описки підлягає залишенню без змін на підставі ст. 312 ч.1 ЦПК України.

Суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо ухвалу постановлено з дотриманням вимог закону (ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України).

Ухвалою суду від 16.11.2015 року виправлені описки в рішенні суду від 16.11.2015 року стосовно посади, на яку підлягає поновленню позивачка (а.с.59 т.2).

Суд може з власної ініціативи виправити допущені у судовому рішенні описки (ст. 219 ч.1 ЦПК України).

Оскільки суд дійшов висновку, що наказ про звільнення є незаконним і позивачка підлягає поновленню на посаді, з якої її було звільнено, в резолютивній частині рішення має місце описка щодо посади на яку позивачка підлягає поновленню, підстави для скасування зазначеної ухвали суду відсутні.

Доводи позивачки у скаргах про те, що: суд необґрунтовано послався в рішенні на ухвалу апеляційного суду в іншій справі, оскільки вона не була стороною в іншій справі; вона працювала тальманом першого терміналу і має бути поновлена на роботі тальманом першого, а не третього терміналу не заслуговують на увагу.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ст. 61 ч.3 ЦПК України).

Порт був стороною у цивільній справі № 22ц-/785/5713/15, а тому обставини, встановлені стосовно Порту, в силу ст. 61 ч.3 ЦПК України, можуть бути підставою для звільнення від доказування (а.с.200-203 т.1).

Рішенням суду визнано незаконним наказ про звільнення позивачки від 23.04.2015 року з посади тальмана третього терміналу, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення позивачки на посаді тальмана третього терміналу.

Доводи представника Профспілки, а також представника Порту у скаргах про те, що: звільнення позивачки за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України проведено з дотриманням норм трудового законодавства; Незалежна профспілка зловживала своїми правами і без належних обґрунтувань відмовила у дачі згоди на звільнення позивачки; позивачка фактично не працювала в період з лютого 2015 року по день звільнення, а тому не має право на заробітну плату за цей час; суд мав перевірити легальність первинної профспілкової організації «Складських працівників»; середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано неправильно колегія суддів не бере до уваги.

Встановлено і доведено належними та допустимими доказами, що під час звільнення позивачки мали місце порушення норм матеріального права, зокрема ст. 43 ч.1 КЗпП України.

Та обставина, що Незалежна спілка у свій час не надала згоди на звільнення позивачки без обґрунтувань свого рішення, не є підставою для ствердження про зловживання нею своїми правами (а.с.8,9 т.2).

У подальшому, на запит апеляційного суду, незалежна профспілка обґрунтувала свою відмову у дачі згоди на звільнення позивачки (а.с.164-166 т.2).

Надані Незалежною спілкою докази формування її первинних профспілкових органів, належними і допустимими доказами не спростовані (а.с.195 т.2).

Рішення суду містить розрахунки середнього заробітку за час вимушеного прогулу , які відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі-Порядок, а.с.56,57 т.2).

Разом з тим, апеляційна скарга Порту не містить розрахунків, які б спростовували розрахунки суду і які б відповідали Порядку.інших, правових доводів, апеляційні скарги не містять.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення позивачки на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів відхиляє апеляційні скарги, а рішення суду і ухвалу суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 307 ч.2 п.1, 308, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційну скаргу представника профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, апеляційну скаргу представника державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року про виправлення описки залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6