АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/339/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_3) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №08/2007/840к265 від 14.05.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3 надав останньому кредит в сумі 9 000 (девять тисяч) доларів США на строк до 14.05.2012 року зі сплатою 14,49% річних шляхом сплати щомісячно суми в розмірі 219,18 доларів США.

Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надав вказану в договорі суму позичальнику.

ОСОБА_6 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, з серпня 2011 року перестав сплачувати кошти на погашення кредиту, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 12.04.2016 року становила 12 715,50 доларів США, яка складалась з заборгованості по кредиту, в т.ч. простроченої 4 182,96 доларів США (еквівалентно 106 960 грн 79 коп.), заборгованості по відсоткам - 3 512,08 доларів США (еквівалентно 89 805 грн 99 коп.), плати за управління кредитом - 242,25 доларів США (еквівалентно 6194 грн 48 коп.), пені - 3 878,21 доларів США (99 168 грн 15 коп.), штрафу - 900 доларів США (еквівалентно 23 013 грн 54 коп.)

У забезпечення виконання зобовязання за основним договором в той же день між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно якого остання поручилась перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року у ПАТ «КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку.

У звязку з несплатою кредиту позивач за первісним позовом просив суд стягнути з солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Банку заборгованість за кредитним договором станом на 12.04.2016 року у загальному розмірі 7 937,29 доларів США, а також заборгованість по сплаті неустойки за порушення умов кредитного договору станом на 12.04.2016 року у загальному розмірі 122 181 грн. 69 коп.

Уточнюючою позовною заявою від 15.06.2016 року ОСОБА_3 вказував, що згідно відміток у паспортах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають у шлюбі з 20.08.1994 року, а отримані в кредит кошти використані в інтересах сімї. Посилаючись на ст.ст. 60, 61, 65 СК України, зазначив, що відповідачі несуть солідарну відповідальність не лише на підставі договорів кредиту та поруки, але також як і подружжя.

В подальшому, зробивши перерахунок заборгованості, ПАТ «КБ «Надра» остаточно просило стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість по кредиту станом на 12.04.2016 року у загальній сумі 7 799,61 доларів США (в т.ч. заборгованість по тілу кредиту 4 182,96 доларів США, по відсоткам 3 374,40 доларів США, по платі за управління кредитом 242,25 доларів США), а також заборгованість по сплаті неустойки за порушення умов кредитного договору станом на 12.04.2016 року у загальному розмірі 122 181 грн 69 коп.

15.06.2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_7 зазначала, що 14.05.2007 року між нею та Банком укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність за належне виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором № 08/2007/840к265 від 14.05.2007 року щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом в строк до 14.05.2012 року у розмірі 9000 доларів США.

04.08.2011 року позичальник ОСОБА_6 здійснив останній платіж на погашення суми кредиту. Відповідно п.3.3.1 кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами у сумі 219,18 доларів США щомісяця до 20 числа поточного місяця. Тобто з 21.09.2011 року протягом 6 місяців ОСОБА_3 повинен був предявити вимоги до поручителя. В звязку з пропуском Банком вказаного строку порука має бути припинена.

Тому ОСОБА_7 у зустрічному позові просила визнати поруку за вказаним договором поруки припиненою.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено повністю. Визнано припиненим договір поруки від 14.05.2007 року між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Надра».

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить рішення суду скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не повністю зясовано обставини, що мають значення для справи. Просить ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по кредиту задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову про визнання поруки припиненою відмовити.

Заслухавши доводи представників Банку та поручителя, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вказаним вище вимогам.

Так, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «КБ «Надра» пропустило строк позовної давності, про застосування наслідків якого заявляла ОСОБА_7 в зустрічному позові.

Проте колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2007 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №08/2007/840к265, за умовами якого ОСОБА_3 надав останньому кредит в сумі 9 000 (девять тисяч) доларів США на строк до 14.05.2012 року зі сплатою 14,49% річних шляхом сплати суми в розмірі 219,18 доларів США (а.с. 9).

Згідно п. 1.3.2 кредитного договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості по кредиту.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1. 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок.

Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі.

ОСОБА_6 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість.

За прострочення виконання зобов'язань позичальником щодо повернення кредиту йому нарахована неустойка, яка складається з пені в сумі 99 168 грн 15 коп. та штрафу в сумі 23 013 грн 54 коп., загалом - 122 181 грн 69 коп.

Станом на 12.04.2016 року заборгованість перед банком становила 12 715,50 доларів США, яка складалась з заборгованості по кредиту, в т.ч. простроченої 4 182,96 доларів США (еквівалентно 106 960 грн 79 коп.), заборгованості по відсоткам - 3 512,08 доларів США (еквівалентно 89 805 грн 99 коп.), плати за управління кредитом - 242,25 доларів США (еквівалентно 6194 грн 48 коп.), пені - 3 878,21 доларів США (99 168 грн 15 коп.), штрафу - 900 доларів США (еквівалентно 23 013 грн 54 коп.)

На забезпечення виконання основного договору в той же день між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки (а.с. 10), згідно якого остання поручилась перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року (а.с. 5) у ПАТ «КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Строк дії кредитного договору відповідно до п. 1.4 встановлено до 14.05.2012 року.

Пунктом 7.3 вказаного договору передбачено, що сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до 10 років у відповідності до ст. 259 ЦК України.

Договір про збільшення позовної давності укладений у письмовій формі, належним чином оформлений, тому колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено як до основного боргу, так і до штрафних санкцій.

Посилання районного суду на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року (справа № 6-1926цс15) є непереконливим. Вказана позиція Верховного Суду стосується збільшення строку позовної давності, викладеного в окремому документі ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), який не підписувався позичальником.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На підставі приведених вище доводів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги Банку про стягнення заборгованості по кредиту є законними та обґрунтованими. Вся сума боргу підлягає стягненню з боржника ОСОБА_6, тому позов повинен бути задоволений частково.

Сам розрахунок заборгованості сумніву у колегії суддів не викликає. Він достатньо обґрунтований і зрозумілий. Банк зробив розрахунок заборгованості виходячи з процентної ставки по кредитному договору на період його дії та застосував облікову ставку Національного банку України на період, коли дія договору закінчилась, а кошти не були повернуті.

Крім того, сам відповідач за первісним позовом не надав судові своїх розрахунків щодо суми заборгованості.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою, то колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що банк звернувся до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняє поруку.

Безпідставними є і посилання Банку на те, що солідарна відповідальність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перед кредитором передбачена не тільки договором поруки, але і законом, а саме ч. 4 ст. 65 СК України. В обґрунтування цього ОСОБА_3 вказує на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року (справа № 6-486цс16).

Колегія суддів не погоджується з таким. Вказана правова позиція стосується поділу майна подружжя. В даному випадку це питання не досліджувалось, по справі не перевірялось та не доведено, що кредитні кошти брались та були використані в інтересах сімї, як це обумовлено ч. 4 ст. 65 СК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачка за зустрічним позовом просила визнати поруку за договором поруки від 14 травня 2007 року припиненою. Суд своїм рішенням визнав припиненим сам договір поруки, що виходить певним чином за межі позовних вимог.

Враховуючи правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року (справа № 6-69цс11) про помилковість захисту права поручителів шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, колегія суддів вважає, що таке право підлягає захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою, тому вважає за необхідне ухвалити нове рішення в цій частині.

Таким чином, у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового.

В звязку з задоволенням первісного позову судові витрати по справі за правилами ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Головуючий :

Судді :