АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3513/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Миколаєць І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивач пред»явив позов до ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про визнання недійсним кредитного договору № 28806С73,укладеного між ним та банком 23 серпня 2006 року, за умовами забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання , за яким він отримав грошові кошти у розмірі 83736,82 швейцарських франків, що еквівалентно 68 000 доларів США на строк до 15.08.2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом , передбачених п.2.2 договору. Зазначав, що вказаний договір було укладено з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів»,що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 січня 2017 року в задоволеннні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким задовольнити позов. Зазначає,що судом при вирішенні даного спору порушено норми матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 15.08.2006 року ОСОБА_3 звернувся до ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з заявою на видачу кредиту у сумі 68 000 доларів США в швейцарських франках зі сплатою 7, 99 % річних на термін 252 місяця з наданням у забезпечення виконання зобов»язань двокімнатної квартири АДРЕСА_1 вартістю 80000,00 американських доларів, яка придбається за рахунок кредитних коштів, заповнивши при цьому анкету індивідуального позичальника ( а.с.54-55).

23.08.2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», назву якого в подальшому було змінено на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», був укладений кредитний договір №28806С73, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у сумі 83 736, 82 швейцарських франків, що еквівалентно 68 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15.08.2027 року для оплати за 2-кімнатну квартиру у АДРЕСА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання коштів ( п. 2.1 договору).

Згідно з п.п. 2.2.1 п. 2.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати Банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту (швейцарських франках) у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7,01%, але неменше 8,99 % річних.

П.п. 2.2.2 та 2.2.3 Кредитного договору встановлено розмір комісії за надання кредиту, який становить 1% від суми кредиту та обов»язок Позичальника за рахунок власних коштів до отримання кредиту його сплатити. Визначено обов»язок Позичальника у разі внесення змін до цього Договору за власної ініціативи сплатити протягом 15-ти днів з дати підписання відповідного додаткового договору плату за зміну умов Договору у розмірі 100 грн. за кожну зміну.

Пунктом 2.3. Кредитного договору передбачені умови надання кредиту, а пунктом 2.4. Кредитного договору - умови погашення кредиту, зокрема згідно п.п. 2.4.1 Позичальник зобов'язався погасити кредит на рахунок, вказаний у п.п. 2.3.1 цього договору в строк, зазначений в п. 2.1. цього договору. Погашення кредиту відбувається у валюті кредиту щомісяця рівними частинами починаючи з наступного місяця після одержання кредиту у сумах, визначених Графіком погашення кредиту. П.п. 2.4.2 визначено розмір та порядок нарахування і сплати пені за порушення відповідних умов Кредитного договору.

Сторони також погодили умови нарахування та сплати процентів за користування Кредитом, його дострокового погашення, порядок здійснення погашення, події невиконання зобов»язань та їх наслідки, відповідальність позичальника ( п.2.5., 2.6., 2.7, статті 3, 4,5 кредитного договору).

Забезпеченням зобов»язань позичальника за цим договором є іпотека 2-хкімнатної квартири у АДРЕСА_2 ( п. 2.8. договору).

Кожна із сторінок як кредитного договору, так і Додатку № 1 , підписані власноручно ОСОБА_3. Додаток № 1 до кредитного договору, яким є Графік погашення кредиту та є невід»ємною частиною договору, а кредит згідно з п.п. 2.3.3. банк надає відповідно до Графіка погашення кредиту за договором, містить вказівку на дату або період здійснення платежів, надання кредиту, погашення кредиту, планову заборгованість за кредитом на кінець період.

При цьому даним Графіком чітко визначено дату погашення кредиту, якою є 01 число ( включно) кожного місяця по 15 число місяця, починаючи з 01.09.2006-15.09.2006 року та закінчуючи 01.08.2027-15.08.2027 року ( строк дії договору) . При цьому розмір суми, яка підлягає сплаті щомісячно , визначена сторонами .

Звернувшись з даним позовом у вересні 2016 року, посилаючись на порушення банкомст..ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту» , ОСОБА_3 зазначав, що оспорюваний договір не містить загальної (сукупної) вартості кредиту для споживача та її детального розпису, оскільки в кредитному договорі відсутня інформація щодо вартості всіх супутніх послуг, винагород та інших фінансових зобов»язань позичальника як споживача, які пов»язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Крім того договір не містить порядку видачі та оформлення кредиту, методику нарахування та розрахунок тіла, процентів при користуванні кредитними коштами, що підтверджується Висновком експертного економічного дослідження від 08.09.2016 року № 1-08/09, проведеного Українським центром судових експертиз. Отже умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком суттєвого дисбалансу договірних прав та обов»язків на погіршення положення споживача, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, підстави до визнання якого недійсним відсутні , надавши при цьому правову оцінку Висновку експертного економічного дослідження від 08.09.2016 року № 1-08/09, проведеного Українським центром судових експертиз та не взявши до уваги посилання позивача на Постанову Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту» з тих підстав, що правовідносини сторін виникли до набрання чинності вказаного нормативного акту .

Колегія суддів таке рішення суду вважає законним та обґрунтованим, відповідним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб»єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернения кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з оспорюваного кредитного договору, то при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, як то : предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов»язки сторін, їх відповідальність, порядок зміни процентної ставки та визначили сукупну вартість кредиту.

Зазначаючи про те, що умови кредитного договору, укладеного ним з відповідачем містять несправедливі умови , будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов його воля формувалась не вільно або не відповідала його волевиявленню, ОСОБА_3 не надав та на наявність таких не вказав.

Крім того, ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому, хоча і неналежним чином , але виконував його умови, що вбачається з Висновку експертного економічного дослідження від 08.09.2016 року № 1-08/09, проведеного Українським центром судових експертиз .

В умовах кредитного договору, а також його Додатку № 1 «Графік погашення кредиту», який підписаний ОСОБА_3 міститься повна інформація щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка визначена відповідачем за період з 01.09.2006 року та по 15.08.2027 року з огляду на належне дотримання строків погашення заборгованості позичальником.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи висновок експерта № 1657 від 11.03.2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття його до уваги , оскільки умови оспорюваного кредитного договору містять інформацію щодо всіх можливих майбутніх платежів з визначенням строку сплати процентів, черговістю погашення грошових зобов»язань, а Додаток № 1 до договору, який є «Графіком погашення кредиту» містить обсяг платежів за кожним платіжним періодом з врахуванням процентів за користування кредитом.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочинів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що починаючи з дня укладення кредитного договору 23.08.2006 року і до початку 2015 року, ОСОБА_3 хоча і неналежним чином, але виконував умови останнього, що свідчить про те, що уклавши оспорювані правочини, ОСОБА_3 , подавши позов лише у березні 2015 року , на протязі дев»яти років вважала їх дійсними, справедливими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

За весь цей час будь-яких претензій до відповідача щодо умов оспорюваних правочинів не пред»являв.

За вказаних обставин колегія суддів вважає,що укладаючи вищезазначений правочин, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цього правочину відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати цей правочин недійсним, за вказаними вимогами позивача, відсутні.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -