Справа № 161/7770/16-ц
Провадження № 2/161/388/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, уточненою позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що відповідно до укладеного договору № 242607-CRED від 05.08.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10000 доларів США на термін до 05.08.2010 року, та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Умови договору відвідач ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого у нього станом на 12.04.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 18075,84 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом - 5017,09 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 13688,75 дол. США. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2010 року з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» була солідарно стягнута заборгованість, яка виникла станом на 13.08.2009 року, в сумі 7026,82 дол. США, з яких: 6413,36 дол. США заборгованість за кредитом; 248,65 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 31,71 дол. США - штраф (фіксована частина); 333,1 дол. США - штраф (процентна складова). Отже різниця становить 13440,1 дол. США. Чинним законодавством України не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець може на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідачів становить 12272,75 дол. США і складається із заборговакнності по процентах за користування кредитом. 05.08.2010 року у забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Згідно п. 6 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних даній з моменту її отримання. Така вимога поручителю ОСОБА_3 направлялася, але була залишена ним без задоволення. Просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3. на його користь заборгованість за кредитним договором № 242607-CRED від 05.08.2008 року заборгованість у розмірі 12272,75 дол.США, що за курсом 25,57, відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.04.2016 року складає 313814,22 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2010 року з відповідача ОСОБА_2 вже була стягнути заборгованість за кредитним договором № 242607-CRED від 05.08.2008 року, проте позивач знову звернувся з позовом про стягнення заборгованості за вище вказаним кредитним договором. Заборгованість про стягнення якої позивач ставить питання сформована за період з 13.08.2009 року по 12.04.2016 року. Вважає, що в даному випадку наявні підстави для застосування строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦПК України, про що подав суду письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 05.08.2008 рокуміж позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №242607-CRED, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10000 доларів США на термін до 05.08.2010 року, та зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки і винагороду за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с. 12-14).

05.08.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а.с. 15), відповідно до якого останній поручився перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язання за вищевказаним кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2010 року з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно була стягнута заборгованість яка виникла станом на 13.08.2009 року в сумі 7026,82 дол. США, з яких: 6413,36 дол. США заборгованість за кредитом; 248,65 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 31,71 дол. США - штраф (фіксована частина); 333,1 дол. США - штраф (процентна складова) (а.с. 5). Дане рішення суду набрало законної сили і є чинним.

Як слідує з пояснень представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі вищевказаного рішення суду від 20.04.2010 року отримало виконавчий лист та зверталося з питання його примусового виконання до органів державної виконавчої служби. Проте, на теперішній час рішення суду від 20.04.2010 року не виконано, виконавчий лист було повернуто стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Як встановлено судом з пояснень представників сторін, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої зобов»язання за кредитним договором перед ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не викон али.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14.

Ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховуються.

З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що строк дії договору закінчився у серпні 2010 року.

Також судом встановлено, що в 2010 році ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до відповідачів з позовом, за наслідками розгляду якого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.04.2010 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 13.08.2009 року, а тому строк позовної давності перервався та перебіг позовної давності почався заново.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що строк з якого позивач мав реалізувати своє право на звернення до суду сплинув у 2013 року

З вказаним позовом до суду позивач звернувся в червні 2016 року, тобто поза межами загального трьохрічного строку позовної давності.

Інших доказів на підтвердження переривання строків позовної давності, зокрема доказів вчинення відповідачами дій, що свідчать про визнання боргу, представником позивача суду не надано.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До винесення судом рішення представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про застосування строку позовної давності тв. Якій він просить відмовити у позові саме з цієї підстави.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 257, 261, 267, 509, 525, 526, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська