Справа № 590/225/17
Провадження № 2/590/92/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року Ямпільський районний суд

Сумської області

у складі: головуючого судді - Сатарової О.В.

при секретарі с/з - Савченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль Сумської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики ,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 квітня 2015 року між ним і ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого він, як позикодавець 22.04.2015 року передав у власність позичальника ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 4700 дол. США, що в перерахунку на гривні складає 127666,10 грн., після чого в підтвердження укладення договору позики ОСОБА_4 написала йому відповідну розписку. Частину грошей у розмірі 1540 дол. США відповідачем було повернуто. Залишок в сумі 3160 дол. США /85835,08 грн./ в супереч обіцянок відповідача досі не повернуто.

В порушення положень ЦК України та умов укладеного договору позики відповідач в добровільному порядку не виконав у повному обсязі своїх зобов'язань по поверненню суми позики в обумовлений строк, здійснивши лише часткове її повернення, тому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг за договором позики та відсотки в судовому порядку на загальну суму 88410,13 грн., в тому числі: 85835,08 грн. - заборгованість, 2575,05 грн. - відсотки. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь лише заборгованість за договором позики /без відсотків/ в сумі 85835,08 грн. В подальшому просив справу розглядати у його відсутність, про що надав відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати у її відсутності, про що також надала відповідну заяву.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши позицію сторін, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано письмовий доказ - оригінал розписку від 22.04.2015 року, в якій зазначено дослівно, що «Я, ОСОБА_4 в присутствии свого поручителя ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, обязуюсь вернуть долг в сумме 4 700 дол. США в течении 2-х месяцев, за каждый месяц погашая по 2350 дол.» Розписка складена 22.04.2015 року російською мовою та підписана ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_3 не заперечувала, що розписка написана нею особисто, та не заперечувала про отримання нею боргу в зазначеній сумі.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Суд вважає, що надана позичальником-відповідачем по справі позикодавцю-позивачу по справі розписка є підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі і передачі грошей позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджена судом розписка підписана позичальником, його зміст зафіксований в документі (розписці), а отже правочин вчинений у письмовій формі.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підставі дослідженої судом розписки, наданої відповідачем позивачу, встановлено, що між сторонами укладений договір позики у письмовій формі, підписаний ОСОБА_4. та засвідчено, що відповідач отримав від позивача гроші в сумі 4700 дол. США строком на два місяці /а.с. 4/.

З моменту укладення договору між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України та нормами цього ж Кодексу щодо відповідальності за порушення грошових зобов'язань.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.3 ст.545 ЦК України підтвердженням виконання боржником свого обов'язку є наявність у нього боргового документа.

За таких обставин суд приходить до висновку, що між сторонами 22.04.2015 року укладено договір позики, умови якого щодо повернення боргу відповідачем належним чином не виконані. Згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» офіційний курс гривні щодо іноземної валюти станом на 01.03.2017 року становить: 100,00 USD - 2716,3714 грн. /а.с. 5/. Залишок заборгованості по розписці становить 3160 дол. США, що відповідає 85 835,08 грн. Відповідач не надала суду своїх заперечень проти позову та доказів, якими б обґрунтовувалися такі заперечення.

На підставі викладеного, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх наданими доказами, керуючись принципами змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для стягнення з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено 884 грн. 10 коп. судового збору, що відповідає заявленій ціні позову 88410 грн. 13 коп. Оскільки за зменшеними позовними вимогами позов задоволено на загальну суму 85835 грн. 08 коп., то з відповідача слід стягнути на користь позивача 858 грн. 35 коп. судового збору.

Роз'яснити позивачу, що решта судового збору в сумі 25 грн. 75 коп. згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» /у разі зменшення позовних вимог/ повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відповідно до ч.2 ст.524, ст.ст.526, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 85 835 (Вісімдесят п'ять тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн. 08 коп. та судові витрати по справі, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 858 (Вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 35 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. У разі оскарження рішення, якщо його не було скасовано, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області О.В. Сатарова