Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1747/16-ц
Провадження № 2/321/91/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою. 17 січня 2017 року ОСОБА_4 був поданий уточнений позов, мотивований тим, що 13 червня 2016 року відповідач ОСОБА_2, під розписку позичив у нього гроші у розмірі 1 000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 25 липня 2016 року. Про підтвердження отримання грошей ОСОБА_2 написав власноруч розписку. Проте, до вказаної дати, борг не повернув, на його неодноразові вимоги повернути борг, тільки обіцяє виконати умови договору позики, а насправді ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 28 810 грн., що еквівалентно 1 000 доларам США за курсом НБУ України, а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити позовну заяву на підставах, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 не писав розписки від 13 червня 2016 року, вказана розписка написана іншою людиною, так як зазначені в розписці серія та номер паспорту, не збігаються з відповідними даними паспорта ОСОБА_2

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 13 червня 2016 позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_2 уклали усний договір позики, на виконання якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1 000 доларів США обумовлених в договорі позики, які ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_1 у строк до 25 липня 2016 року. Про підтвердження отримання грошей ОСОБА_2 написав власноруч розписку, оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с. 20).

До обумовленою в розписці дати - 25 липня 2016 року відповідач позику не повернув. Таким чином, написана ОСОБА_2 розписка від 13 червня 2016 року, підтверджує факт укладення усного договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Посилання відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на те, що розписка від 13 червня 2016 року написана не ОСОБА_5, а іншою особою, не приймаються судом, оскільки вказані обставини не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Розписка від 13 червня 2016 року містить всі необхідні данні: прізвище, ім'я та по батькові позичальника і позикодавця, суму боргового зобов'язання, відомості про зобов'язання повернути боргу, строк повернення боргу. Зазначення в розписці серії та номеру паспорта, які не збігаються з даними паспорта ОСОБА_2, на думку суду, не свідчать, що розписка написана іншою особою. За таких умов, суд приймає вказану розписку в якості належного та допустимого доказу по справі.

Згідно з правовою позицією, викладеною Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, застосування якої в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно правового висновку, Верховного Суду України у справі № 6-63 цс 13 про стягнення боргу за договором позики, було визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У зазначений в розписці від 13 червня 2016 року, видаиій відповідачем ОСОБА_2 строк, тобто до 25 липня 2016 року зобов'язання з повернення суми позики відповідачем не виконано. Доказів виконання зобов'язання по сплаті суми позики за розпискою суду не було надано.

Враховуючи, що борг за договором позики від 13 червня 2016 року в розмірі 1 000 доларів США не сплачений відповідачем у встановлений строк, він підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі на користь позивача.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

За таких умов, суд під час винесення рішення не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню підлягає сума 28810 грн., що є еквівалентом 1000 долларів США, тобто позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати пов'язані із сплатою ним судового збору в сумі 551,20 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 28810 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., а всього 29 361 (двадцять дев'ять тисяч триста шістдесят одна) грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник