АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/524/17 Головуючий 1 інст. - Сугачова О.О.
Справа № 643/9027/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, що виникають
із сімейних правовідносин
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про оспорювання батьківства, виключення з актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобов'язати Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (далі по тексту - Київський відділ ДРАЦС ХМУЮ) виключити з актового запису про народження № 102 від 19.07.2011 відомості про нього ОСОБА_3, як батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказував, що у вересні 2009 року він познайомився з ОСОБА_4, у них виникли почуття один до одного та вони стали зустрічатися, 16.10.2010 року зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_5.

У свідоцтві про народження батьком дитини зазначено його, позивача, оскільки ОСОБА_5 народилася під час знаходження їх у зареєстрованому шлюбі.

Вказував, що до одруження ОСОБА_4 зустрічалась з колишнім чоловіком, з яким мала статеві стосунки, а тому вважає, що коли у 2010-2011р.р. їздила до своїх батьків, то ймовірно, мала близький зв'язок з іншим чоловіком, з яким і після їх розлучення також почала зустрічатися, а відтак припускає, що біологічним батьком ОСОБА_5 є не він, а інший чоловік. На користь такого припущення свідчать і ті обставини, що після розлучення відповідач перешкоджала йому спілкуватися з донькою, стверджуючи, що ОСОБА_5 не його донька. Про відсутність схожості ОСОБА_5 з ним зазначали і інші їх знайомі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказував, що згідно з ч.1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини і у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Виходячи з положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів.

В даному випадку, доказом відсутності кровного споріднення між позивачем та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, можуть бути будь-які фактичні дані, які за своєю правовою природою можуть спростувати походження дитини (кровне споріднення) від нього, у тому числі й висновки судово-генетичної експертизи щодо його біологічного батьківства.

Саме тому, зважуючи на важливість висновку експертизи, він звернувся до суду з клопотанням про призначення такої експертизи. Суд ухвалою від 08 лютого 2016 року призначив експертизу, однак відповідач ОСОБА_4 свідомо не з'явилася на експертизу, а відтак, згідно вимог ст.146 ЦПК України, суд мав би надати цим обставинам належну оцінку, визнати доведеним факт відсутності кровної спорідненості позивача ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_5 і ухвалити рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 також послався на ту обставину, що у відповідності до положень ст. 140 СК України стягнення з особи, яка записана батьком, матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження, а тому суд безпідставно мотивував висновок про відмову у задоволенні позову посиланням на рішення суду від 01.08.2013 року про стягнення з нього аліментів.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 не з'явився, хоча належним чином та заздалегідь був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причину неявки та нехтування можливістю особистої участі у розгляді справи і надання доказів, не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на вказані в апеляційній скарзі доводи, вважаючи, що ухилення відповідача ОСОБА_4 від участі у судовій молекулярно-генетичній експертизі, згідно вимог ст.146 ЦПК України, є доказом обґрунтованості доводів позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, подала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_3 ухиляється від надання матеріальної допомоги та від сплати аліментів, безпідставно звинувачує її у зв'язках з іншим чоловіком, хоча вона намагалася створити умови для того, щоб у родині було кохання, спокій та належний матеріальний стан, але ОСОБА_3 не виправдав себе як чоловік та батько, значний час ніде не працював, родина тривалий час існувала на її декретні гроші. Вважає, що спір та експертизу ОСОБА_3 вигадав з метою уникнення відповідальності за несплату аліментів. Дійсно не приймала участь у проведенні молекулярно-генетичної експертизи, так як вважала це недоцільним, оскільки завагітніла перебуваючи у шлюбі зі ОСОБА_3 і у неї не було інших чоловіків.

В поданому апеляційному суду листі начальник Київського районного у м.Харкові відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області просила розглядати справу за відсутністю представника установи, проти заявлених позовних вимог не заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами та їх представниками не оспорюється та обставина, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 16 жовтня 2010 року, а рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.01.08.2015 року шлюб розірвано. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5, батьком якої в свідоцтві про народження вказано позивача ОСОБА_3 Під час знаходження сторін у шлюбі ОСОБА_4 звернулася у черні 2013 року до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів зі ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття у розмірі 1000 грн., який заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01.08.2013 року задоволено у повному обсязі. Вказане рішення ОСОБА_3 не оскаржував. Протягом 2014-2015р.р. державний виконавець Київського ВДВС звертався до Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області з поданням про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини).

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, а ухвалою суду від 08.02.2016 року за його клопотанням була призначена судова медична генно-молекулярна експертиза, провадження якої було доручено здійснити експертам відділення судово-медичної генетики КЗОЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи».

25 травня 2016 року до суду надійшло повідомлення КЗОЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» про те, що ухвала суду про призначення експертизи не виконана у зв'язку з неявкою ОСОБА_4 разом з дитиною 28.03.2016р. та 25.04.2016р. на експертизу. (а.с.62).

Ухвалою віл 27.05.2016 року суд, згідно ст.204 ЦПК України, відновив провадження, призначив справу до розгляду, декілька разів відкладав розгляд у зв'язку з неявкою сторін, а 03.10.2016 року розглянув справу за участю представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 і в цей же день оголосив рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження вказаних ним в позовній заяві обставин виникнення у нього сумнівів щодо його батьківства відносно неповнолітньої ОСОБА_5, що сама по собі неявка відповідача не є підставою для задоволення позову, що позивач не оскаржував рішення суду про стягнення з нього аліментів, а з позовом про оспорювання батьківства звернувся лише після виникнення значної заборгованості по аліментам та звернення державного виконавця з поданням про притягнення боржника ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим у відповідності із законом, яким регулюються спірні правовідносини, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дійсно, як правильно вказував ОСОБА_3, згідно ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про її народження. Не може права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. (ч.ч.1,2,5,6 ст.136 СК України).

У справах даної категорії у відповідності до вимог ч.1 ст.143 ЦПК України, та у разі заперечень на позов з боку відповідача, призначається судово-медична експертиза з метою підтвердження чи спростування кровного споріднення меж особою, яка записана батьком, та дитиною.

Дійсно, як правильно вказав в апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9, частиною 1 статті 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, в залежності від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_4 свідомо відмовилася від явки з донькою ОСОБА_5 за викликом експерта до розташованого в м.Дніпропетровськ відділення судово-медичної генетики КЗОЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» для надання експертам зразків ДНК, тобто ухилилася від подання експертам необхідних матеріалів.

Разом з тим, як за змістом ч.1 с т.146 ЦПК України, на яку посилається позивач та його представник, так і за змістом ст.212 ЦПК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Саме з урахуванням вказаних вимог закону та обставин справи суд першої інстанції і ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, відмовивши йому не тому, що він не має права звертатися з таким позовом до суду, а тому що ним та його представником не доведено обставини, на які він посилалися як на підставу своїх позовних вимог.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б підтвердили його доводи про обставини виникнення істотних сумнівів у тому, що саме він є батьком ОСОБА_5.

Зважуючи на існування такого, що набрало законної сили, рішення суду від 01.08.2013 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання їх спільної доньки ОСОБА_5, з яким він погодився і навіть не оскаржував, а також на існування загрози притягнення до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України у зв'язку з утворенням значної заборгованості, суд небезпідставно взяв до уваги викладені відповідачем ОСОБА_4 в письмових запереченнях доводи про те, що звернення ОСОБА_3 до неї з позовом про оспорення батьківства обумовлене лише єдиною метою ОСОБА_3 - уникнути матеріальної та кримінальної відповідальності у зв'язку з невиконанням ним батьківського обов'язку.

Дійсно, як вірно зазначив апелянт, в рішенні суду не надано правової оцінки факту ухилення відповідача ОСОБА_4 від участі в експертизі, однак ця неповнота обґрунтування не призвела до неправильного вирішення справи.

Посилаючись на положення ч.1 ст.146 ЦПК України та на ухилення ОСОБА_4 від участі в експертизі, позивач та його представник залишили поза увагою положення ст.ст.10,60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна доводи ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважуючи на особливості даної справи, які полягають у тому, що не тільки рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а навіть сам факт його провадження несе загрозу заподіяння душевних страждань дитині, від якої намагається відмовитися позивач, вбачається, що тягар доведення обставин, посилаючись на які він обґрунтовує свої вимоги, лежить в першу чергу на ньому.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить не лише з перелічених вище доводів про відсутність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а також і з урахуванням необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, права якої не можна утискувати з одного лише факту ухилення відповідача ОСОБА_4 від явки до експертів для надання необхідних матеріалів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, а позивачем та його представником таких не надано, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_4 достеменно знала про правові наслідки ухилення від участі в експертизі.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що суд, постановляючи 08.02.2016 року ухвалу про задоволення клопотання позивача та призначення судової медичної генно-молекулярної експертизи зазначив в резолютивній частині ухвали про необхідність роз'яснення сторонам положень ст.146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, однак не забезпечив виконання ухвали в цій частині і не роз'яснив відповідачу ОСОБА_4 зміст положень ч.1 ст.146 ЦПК України та правові наслідки ухилення від участі в експертизі, обмежившись лише направленням їй копії ухвали та повідомлення експерта про явку для участі в експертизі.

ОСОБА_3 в судові засідання не з'являвся, а його представник при розгляді справи 03.10.2016 року, достеменно знаючи про відсутність у справі висновку експертизи у зв'язку з неявкою відповідача, повідомив головуючій суду про відсутність з його боку доповнень, заяв та клопотань, визнавши за можливе закінчити з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами та перейти до дебатів.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд відповідно до вимог ст.308 ЦПК України приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 і залишення рішення без змін, вважаючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: Кружиліна О.А.

Хорошевський О.М.