АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1175/17 Справа № 206/4498/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, мотивуючи тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року, має двох доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 З 22 листопада 1999 року він є пенсіонером за віком, єдиним доходом увесь цей період в нього є пенсія за віком, яка станом на 1 січня 2016 року складала 1.324 грн.84 коп., інших джерел доходу в нього немає

Вказував, що на підставі постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська по справі №12-8 від 1986 року він був зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, що було ним виконано в повному обсязі.

Зазначав, що пенсія, яку він отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання, оскільки її частину він відразу віддає на сплату комунальних послуг.

Посилаючись на те, що він є хворою людиною та потребує постійного лікування, що вимагає чимало коштів, зараз стан його здоров'я істотно погіршився та йому були призначені курси лікування з дорогими лікарськими засобами, а доньки повинні йому допомагати, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/10 частки з усіх видів заробітку та інших доходів щомісяця. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/10 частки з усіх видів заробітку та інших доходів щомісяця. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині визначення розміру аліментів та ухвалення нового рішення про задоволення його позову у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року, зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с.8).

Позивач є рідним батьком відповідачів по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

23 січня 1986 року постановою народного суду Самарського району м.Дніпропетровська стягнуто аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13 січня 1986 року до повноліття дитини, в особі матері ОСОБА_5 (а.с.16).

Аліменти ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 були сплачені у повному обсязі, що було визнано сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач ОСОБА_2 має захворювання та потребує лікування, що підтверджується консультативними висновками спеціаліста, випискою з історії хвороби, квитанціями та замовленнями на придбання ліків (а.с.5,7,11-15).

Також, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради та отримує субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01 травня 2015 року до 01 травня 2016 року, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 16 червня 2016 року №1898 (а.с.6).

З довідки про доходи, виданої ФОП ОСОБА_6 16 червня 2016 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 працює в ФОП ОСОБА_6 на посаді продавця, загальна сума доходу з 09 лютого 2016 року по 31 липня 2016 року становить 8.580 грн., тобто в середньому за місять отримує 1.460 грн. (а.с.61), та є матір'ю неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.58), рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2006 року шлюб між нею та ОСОБА_8 розірвано (а.с.59).

З довідки про доходи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 працює в ТОВ "Сигналізаторсервіс" на посаді директора, станом на 31 жовтня 2016 року заробітна плата складала 1.450 грн. (а.с.60), має сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, який є студентом четвертого курсу денної форми навчання механічного факультету Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» (71,72).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, згідно з положеннями ст.202 СК України, вправі вимагати від відповідачів допомоги на своє утримання, оскільки таку допомогу він потребує в силу похилого віку, стану здоров'я та розміру доходів, відповідачі мають можливість надати позивачу допомогу у розмірі по 1/10 частині усіх видів заробітку та доходу щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України.

Статтею 201 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до ст.202 СК України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Згідно ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовного того, що позивач має онкологічне захворювання, потребує лікування та сплачує комунальні послуги, втім наголошує на тому, що висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів у розмірі по 1/10 частині зроблений з повним та всебічним дослідженням матеріалів справи та наданих сторонами належних та допустимих доказів, а відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.