н/п 2/490/2522/2017 Справа № 490/8409/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2017 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Савченко С.М.,

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи- Козирєвої З.П.

адвоката -ОСОБА_2,

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Територіальної громади Центрального району міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи ОСОБА_6, Перша Миколаївська Державна нотаріальна контора, Державний нотаріальний архів Миколаївської області, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, треті особи Миколаївська міська рада, Перша Державна нотаріальна контора,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про встановлення належності їй правовстановлюючого документу заповіту, складеного 16.11.1999 року ОСОБА_7, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому, позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_7, померлої 23.08.2014 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.02.1999 року , ОСОБА_7, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 склала заповіт на її ім*я.

23.08.2014 року ОСОБА_7 померла.

В зв*язку з відсутністю оригіналу заповіту, свідоцтва про право власності на квартиру, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом.

Посилаючись на вимоги ст.ст.392,1216-1218,1268 ЦК України, позивач і просила про задоволення позову.

Представник Миколаївської міської ради до судового засідання не з*явився, просив про розгляд справи у їх відсутність.

Третя особа ОСОБА_6 вважала позов таким, що не підлягає задоволенню, та звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, треті особи Миколаївська міська рада, Перша Миколаївська Державна нотаріальна контора.

Заповіт ОСОБА_7 вважає недійсним, оскільки вона доглядала її, проживала з нею однією сім*єю, остання завіряла її про те, що квартиру заповість їй.

Окрім того, ОСОБА_7 мала вади зору, погано бачила, рідко коли читала, та помилково внесла до заповіту прізвище її дочки- Козирєвої Ю.К. ( на сьогоднішній день ОСОБА_5).

Посилаючись на порушення нотаріусом чинного законодавства при оформленні заповіту, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами від 18.06.1994 року № 18/5, оскільки в ньому не зазначено дата і місце народження заповідача, місце і час укладення заповіту, вимоги ст.ст. 541 ЦК УРСР,1233,1248,1257 ЦК України, остання і просила про задоволення позову.

Посвідчення такого заповіту, на думку ОСОБА_6, суперечить вимогам законодавства щодо форми та посвідчення заповітів, що за умовами ст.ст.203, 215 ЦК України є наслідком визнання його недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, у позові ОСОБА_6 просив відмовити як особі, яка не є належним позивачем, та за його безпідставністю.

ОСОБА_6 та її представник просили у задоволенні вимог ОСОБА_5 відмовити, позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним задовольнити у повному обсязі.

Представник Миколаївської міської ради до судового засідання не з*явився, у вирішенні спору покладався на розсуд суду, та просив про розгляд справи у їх відсутності.

Представник Першої Миколаївської Державної нотаріальної контори ОСОБА_4 вважала позов ОСОБА_5 таким , що підлягає задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_6 вважала надуманими та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, нотаріус вказала, що порушень Закону при складанні заповіту не має, він повністю відповідає чинному законодавству та Інструкції, яка діяла на момент його вчинення. Оскільки на даний момент виданий дублікат заповіту, однак відсутній дублікат свідоцтва про право власності, який, в зв*язку зі смертю спадкодавця отримати неможливо, у нотаріуса відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представник нотаріального архіву Миколаївської області пояснила суду, що 12.12.2016 року був виданий дублікат заповіту ОСОБА_7 від 16.02.1999 року, посвідчений нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори ОСОБА_9 Оригінал заповіту знаходиться в матеріалах архіву.У вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, які не з*явились.

Суд приходить до наступного.

ОСОБА_7 являлась власником квартири АДРЕСА_3.

16.02.1999 року за номером 5 569 нотаріусом Першої Миколаївської державної нотконтори ОСОБА_9 посвідчений заповіт ОСОБА_7, за змістом якого, остання на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження : належну їй квартиру АДРЕСА_4» А «, заповіла ОСОБА_10.

ОСОБА_10 08.06.2012 року вступила у шлюб зі ОСОБА_11 та змінила прізвище на « Стратенчук «.

23.08.2014 року ОСОБА_7 померла.

06.10.2014 року ОСОБА_5 звернулась до Першої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом від 16.02.1999 року.

Інших спадкоємців немає, такі дані відсутні і в матеріалах спадкової справи № 612 / 2014.

Постановою від 23.08.2016 року ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 відмовлено із- за відсутності оригіналу заповіту та Дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 а.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).

Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб*єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов*язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.

Згідно роз*яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право:1) призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК);2) без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині; у разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність (частини друга, третя, четверта статті 1235 ЦК);3) охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому. Якщо він розподілив між спадкоємцями лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав (частини перша, третя статті 1236 ЦК) 4) зробити у заповіті заповідальний відказ, відказоодержувачами у якому можуть бути особи, які входять, а також ті, які не входять до числа спадкоємців за законом (стаття 1237 ЦК);5) зобов'язати спадкоємців до вчинення певних дій немайнового характеру, зокрема, щодо розпорядження особистими паперами, визначення місця і форми здійснення ритуалу поховання, дій, спрямованих на досягнення суспільно корисної мети (стаття 1240 ЦК); 6) обумовити виникнення права спадкування наявністю певної умови (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо), тобто скласти заповіт з умовою. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства (частини

друга, третя статті 1242 ЦК); 7) установити сервітути щодо земельних ділянок, без зміни їх цільового призначення, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб (стаття 1246 ЦК);

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується на загальних підставах спадкоємцями за законом, до їх числа входять і ті спадкоємці відповідної черги за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

За п.23 вказаної постанови слідує що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

На момент складання заповіту, чинний ЦК України, у статті 541 передбачав, що заповіт складається у письмовій формі із вказанням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений.

З жовтня 1996 року нотаріуси України складають заповіти на спеціальних бланках, затверджених наказом Міністерства юстиції, перший екземпляр якого складається на цьому бланку, а інший, який знаходиться у нотаріуса, на аркуші паперу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України.

Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Позивач, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав, визначених ст. 1257 ЦК України.

Посилання ОСОБА_6 та її представника на те, що нотаріусом були порушені вимоги Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами» та інших нормативно-правових актів, суд вважає, не доведеним. Інші підстави щодо визнання заповіту недійсним позивач не обгрунтував жодним належними і допустими доказами.

Так , заповіт складений у 1999 році, на той час ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не досягла пенсійного віку, відсутні дані про наявність у неї поганого зору, або інших хвороб, які б викликали сумнів щодо розуміння останньою своїх дій, та можливості допуску нею помилки щодо особи ОСОБА_10, яка на той момент мала 9 років з особою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Окрім того, посилання у позовній заяві на обставини, що тягнуть за собою недійсність заповіту носять характер припущень з боку ОСОБА_6, а за такого не являються підставами для їх задоволення, і доказами у розумінні вимог ст.ст. 58-61 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_6 також не стосуються моменту складеного заповіту, датованого 1999 роком.

Враховуючи вище виписане, вимоги ст.ст. 3, 4 , 10 ЦПК України, суд вважає, що ОСОБА_6 не довела і свого порушеного права, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним заповіту судом не встановлено, позовні вимоги про визнання недійсним заповіту , посвідченого 16.02.1999 року нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_9М, не підлягають задоволенню.

Спадкуванням є перехід прав та обов*язків ( спадщини ) від фізичної особи. яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ), яке здійснюється за заповітом або за законом. ( ст.ст. 1216, 1217 ЦК України ).

Право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті ( ст.1223 ЦК України ).

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1243, 1249, 1250, 1257 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до Територіальної громади Центрального району міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи ОСОБА_6, Перша Миколаївська Державна нотаріальна контора, Державний нотаріальний архів Миколаївської області задовольнити

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на квартиру АДРЕСА_5 А в м. Миколаєві в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 23 серпня 2014 року.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, треті особи Миколаївська міська рада, Перша Державна нотаріальна контора відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова