Справа №489/5373/16-ц
Провадження №2/489/375/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

07 лютого 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 за набувальною давністю, оскільки з 1996 року проживає в зазначеній квартирі, утримує її в належному стані, сплачує комунальні платежі. Належну їй 1/2 частку квартири позивач отримала у спадщину, а 1/2 частку, щодо якої існує спір, претендує відповідач як спадкоємець за законом, хоча після подання заяви про прийняття спадщини жодних витрат по квартирі не несе, родинних відносин із спадкодавцем не підтверджено.

Представник позивача позов підтримав, відповідач у судове засідання не з'явився.

Згідно копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 02.11.1995 року спадкоємцем 1/2 частки на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_2.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного тснау громадян про шлюб прізвище ОСОБА_2 після державної реєстрації шлюбу змінено на «ОСОБА_2». Після розірвання шлюбу рішенням Ленінського районного суду м.миколаєва від 14.06.2011 року прізвище позивача «ОСОБА_2» залишено без змін.

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою АДРЕСА_2. У довідці ЖЕК «17 ЖКП «Південь» від 13.10.2016 року зазначено, що власником особового рахунку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, однак на житловій площі з 05.02.1995 року немає тих, хто проживає.

Постановою державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори від 20.10.2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що належала померлому ОСОБА_4, оскільки крім неї є інший спадкоємець за законом - ОСОБА_3, яка прийняла спадщину відповідно до ст.529, 549 ЦК УРСР 1963 року.

В матеріалах спадкової справи №254/95 до майна померлого наявна заява ОСОБА_3 від 16.05.1995 року про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4

Підставою позову є відкрите і безперервне володіння позивача нерухомим майном у вигляді ? частки квартири, що належить як спадкоємиці ОСОБА_3

За змістом ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На обґрунтування позовних вимог представником позивача надано висновок від 10.10.2016 року, затверджений начальником Інгульського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області, відповідно до якого підтверджено факт проживання ОСОБА_2 в кв.АДРЕСА_1.

Зазначений висновок є недопустимим доказом, оскільки встановлення фактів, які мають юридичне значення, здійснюється судом і не належить до компетенції поліції. У висновку підтвердження факту проживання здійснено зі слів заявника ОСОБА_2 та мешканців буд.АДРЕСА_1, без визначення їх прізвищ. Таким чином, заявник та невідомі особи підтвердили працівникам поліції, що ОСОБА_2 з 1996 року по час надання висновку проживає за адресою спірної квартири. Фактично висновок містить показання свідків, для отримання яких Цивільним процесуальним кодексом України передбачений допит у судовому засіданні.

Саме лише оформлення позивачем особового рахунку на сплату комунальних послуг також не свідчить про безперервне володіння майном, оскільки за змістом ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України власність зобов'язує, тому власник частки у квартирі повинен також нести тягар її утримання.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи, що жодних належних та допустимих доказів відкритого та безперервного володіння спірною часткою квартири суду не надано, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст.3211, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 15, 59, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя