Справа №731/6/17
Провадження №2/731/23/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

14 лютого 2017 року смт.Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді - Савенка А.І.

за участю секретаря - Коробейникової О.М.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просив суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, усунути перешкоди в користуванні вказаним майном шляхом вселення в квартиру, зобов'язати відповідача надати позивачу ключі від квартири та стягнути понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу із відповідачем у кімнаті АДРЕСА_2. В 2004 році за спільні кошти сторін відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1 та сторони переїхали проживати до нового житла. В 2008 році позивач зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_1. та проживала там до 16 грудня 2016 року, поки відповідач не змінив замки у вхідних дверях.

Позивач вказує, що її право на проживання виникло внаслідок спільного придбання означеного житла, під час проживання однією сімєю, без реєстрації шлюбу із відповідачем, а крім того, вона має право користування як член сім»ї власника.

Позивач у судовому засіданні надала пояснення, відмінні від самого позову, та вказала, що до початку фактичного проживанні однією сімєю із відповідачем, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду у 1995 році, державна реєстрація якого була проведена 17 лютого 2005 року. У 2003 році позивач познайомилась із відповідачем, та з грудня 2004 року вони почали спільно проживати у кімнаті гуртожитку, за адресою АДРЕСА_2. В подальшому, у 2005 році, на ім'я відповідача була придбана квартира АДРЕСА_1, було оформлено договір купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі у 2007 році. На придбання квартири було витрачено спільні кошти, крім того оформлявся кредит. У грудні 2008 році позивач зареєструвалась у вказаній квартирі як член сім»ї власника житла. В подальшому, у вказаній квартирі були зареєстровані та проживали її мати ОСОБА_4 (з 2008 по 2010 рік), її син, ОСОБА_5 (з 2012 по 2015 рік), онук та зять. Останні декілька років між сторонами виникали сварки та конфлікти, внаслідок яких позивач була змушена звертатись до правоохоронних органів. 26 грудня 2016 року відповідач змінив замки у квартирі, відмовився надавати ключі та повідомив що відмовляється впускати її у житло, і позивач почала мешкати разом із своїм сином. Пояснила, що вона не мала із відповідачем спільних дітей, не займала вказану квартиру як наймач, крім того, вважає, що під час їх спільного проживання відповідач не перебував в іншому зареєстрованому шлюбі, оскільки вони тривалий час вели розмови про реєстрацію їх шлюбу. Вказала, що імовірно, відповідач має дітей від офіційного шлюбу, та дитину від іншої жінки. Не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав., проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував Наголосив, що право позивача на проживання у житлі виникає як з підстав існування у неї права власності на спірне майно так і з підстав права на користування спірним майно як члена сім"ї власника майна, і такі підстави не є взаємовиключними.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся як за адресою місця реєстрації/проживання так і за місцем роботи. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, в порядку ст.74 ЦПК України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що знайома з позивачем з 2003 року, оскільки була її сусідкою у гуртожитку. Вказала, що позивач та відповідач познайомились у 2004 році, та стали проживати разом у гуртожитку. Разом із ними проживав син позивачки. Згодом, у 2005 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали квартиру, у якій проживали. ОСОБА_1 тримала велике господарство, город. ОСОБА_3 протягом їх проживання визнавав ОСОБА_1 дружиною. Крім того, разом із сторонами проживала син, матір, онук позивача. Відповідач часто був у відрядженнях по роботі. Спільне життя сторін було важким, адже позивач вела господарство, утримувала велику кількість птиці, відповідач працював в іншій місцевості, приїжджав додому на деякий час та зловживав спиртними напоями. Виникали часті конфлікти, після яких позивач іноді зверталась до свідка з проханням тимчасово її прихистити. На даний час позивач проживає у сина, оскільки відповідач змінив замки та не впускає позивача у квартиру.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що відповідач з 2003 року разом із сином жила у гуртожитку та приблизно через рік познайомилась із відповідачем. Вони стали проживати разом, як чоловік та дружина, планували оформити шлюб та придбати спільне житло. Згодом сторони придбали квартиру та переїхали до нової оселі. Свідок винаймала квартиру неподалік та знала обставини їх спільного життя. Так, із сторонами проживав син позивачки, її мати, онук. В подальшому стосунки між сторонами змінились, почались сварки. На даний час позивач позбавлена можливості потрапити до свого житла, оскільки відповідач змінив замки, не надає ключів та заперечує проти проживання позивача у квартирі.

За згодою позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Предметом вказаної позовної заяви є відновлення порушеного права позивача на проживання у відповідній квартирі.

Позивачем визначено спосіб захисту свого права шляхом зобов'язання відповідача не чини їй перешкод у користуванні, усунути перешкоди в користуванні шляхом вселення та зобов'язання відповідача надати ключі від квартири.

Однією із юридичних підстав для задоволення позову позивачем вказано положення ст. 60, 74 СК України.

Так, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 74 СК України, встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу та не перебувають у цей час у жодному іншому зареєстрованому шлюбі, на їх майнові права та обов'язки розповсюджується ті ж самі норми права, що й на офіційно зареєстроване подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, підлягає доведенню зокрема той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як вбачається із інформаційної довідки від 31.01.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 44) квартира, що складає ? частину житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №2436 від 26.09.2006 року належить ОСОБА_3. Державна реєстрація права на нерухоме майно відбулась 02.08.2007 року.

Позивачем не надано будь-якого документу, який підтверджує її право власності на вказане майно, вимог про визнання вказаної власності спільним сумісним майном подружжя не заявлено.

Доказів того, що вказане майно є спільною власністю сторін адже було придбано сторонами спільною участю подружжя коштами або працею, суду не надано, як не надано і доказів того, що відповідач не перебував під час придбання вказаної квартири в іншому зареєстрованому шлюбі.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, та свідків, що квартира була придбана за спільні кошти та кошти від договору кредитування, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цього факту, а покази свідків в даному випадку не можуть слугувати належним підтвердження дійсного існування, походження таких грошей.

Отже, позов не підлягає задоволенню із вказаної підстави.

Однак, іншою підставою для задоволення позову позивач вказує наявність у неї права на проживання на підставі ст. 156 ЖК України, ч.1 ст. 405 ЦК України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

При цьому, положення ст. 405 ЦК, 156 ЖК обумовлюють право члена сім»ї власника приміщення на користування вказаним приміщенням його членів сім»ї, тобто невласників - особистий сервітут. І право особи на проживання у приміщенні з підстав існування у нього права власності не є тотожним праву що виникло на підставі сервітуту. Такий висновок можливо зробити з тих підстав, що вказані види права на проживання регулюються різними нормами законодавства. Більш того, підставами для припинення сервітуту, що виник за ст. 405 ЦК, 156 ЖК може бути: 1) смерть особи, на користь якої було встановлено сервітут; 2) відмови від сервітуту; 3) набуття особою, на користь якої встановлено сервітут, частки у праві власності на нерухоме майно (стає співвласником), на яке встановлено сервітут; 4) спливу строку, на який був встановлений сервітут (у разі виникнення сервітуту не на підставі закону, а на підставі договору); 5) відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла; 6) рішенням суду; 7) у разі переходу до інших осіб (не членів сім'ї) права власності на житло.

Розглядаючи вимоги про задоволення позову із підстав її права проживання як члена сім»ї відповідача суд зазначає наступне.

Підставою для встановлення права позивача на проживання у певному житлі є доведення факту входження вказаної особи до членів сім»ї власника житла, факт спільного проживання та ведення домашнього господарства.

Так, суд вважає, що зокрема показами свідків доведено, що ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_3 Вказаний факт підтверджується і довідкою із Варвинського сектору УДМС (а.с. 17), згідно до якої, ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 24.01.2008 року (а.с. 17). Також, позивачем надано копію паспорту (а.с. 5,6), оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, і з якого вбачається, що зареєстроване місце проживання позивача з 02.12.2008 року є АДРЕСА_1

Крім того, показами свідків підтверджено, що сторони тривалий час перебували у фактичних шлюбних стосунках, мали спільний побут, їх життя мало характер сімейного.

З 14.02.2014 року по 19.01.2016 року ОСОБА_8 був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується копією паспорту та оригіналом паспорту, оглянутим в судовому засіданні. Суд критично ставиться до вказаного доказу, адже позивачем не надано документів які свідчать про родинний зв'язок позивача із вказаною особою.

Аналогічно суд критично ставиться до наданої позивачем копії технічного паспорту на квартиру (а.с. 8-12), оскільки вона не містить відомостей про власника майна, та жодним чином не доводить обставини на які посилається позивач.

Також, позивачем, надано копію паспорту, і в судовому засіданні оглянуто його оригінал, у відповідності до якого з 03.11.2011 року по 21.06.2016 року син позивача (що підтвердилось оглядом в судовому засіданні копії свідоцтва про народження) - ОСОБА_5 був зареєстрований по вказаній адресі, що узгоджується із поясненнями свідків та опосередковано свідчить про характер стосунків між сторонами.

Крім того, в судовому засіданні оглянуто висновок та матеріали перевірки № 60 від 28.11.2015 року за зверненням до правоохоронних органів ОСОБА_1 Так, вказаний висновок містить посилання на покази ОСОБА_3 згідно до яких останній проживає разом із співмешканкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 і 28.11.2015 року між ними за місцем їх поживання стався конфлікт, після якого він вигнав останню із будинку.

Із копії постанови Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме - вчинення 28 листопада 2015 року о 18-00 за місцем свого проживання насильства у сім»ї психологічного та економічного характеру, щодо співмешканки ОСОБА_1 (а.с. 42).

В судовому засіданні оглянуто висновок та матеріали перевірки № 411 від 12.12.2016 року за зверненням до правоохоронних органів ОСОБА_1, так згідно до висновку опитаний ОСОБА_3 пояснив, що проживає разом із ОСОБА_1 у будинку, який куплено сумісно та в якому вони ведуть спільне господарство. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникають сварки. 10.04.2016 року між ними виникла сварка в ході якої останній ображав її та виганяв з будинку.

Також, судом оглянуто матеріали перевірки №1952 та висновок від 26.01.2017 року по зверненню до правоохоронних органів ОСОБА_1, згідно до якого остання зверталась із приводу того, що її співмешканець ОСОБА_3 не надає доступу до її місця проживання.

Суд вважає доведеним, що позивач на момент реєстрації (02.12.2008 року) за адресою АДРЕСА_1, проживала у вказаному приміщення як член сім»ї відповідача та набула право на проживання у вказаному приміщенні.

Показами свідків та наданими письмовими доказами підтверджується той факт, що позивач на даний час не має можливості нарівні із відповідачем користуватись житловим приміщенням, внаслідок дій відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати в сумі 640 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8,14,15, 81, 212- 215, 224-232 ЦПК України, ст. 156 ЖК України, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Варвинський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І.Савенко