У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 28 липня 2004 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2005 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

У 2007 році шлюб між сторонами розірвано.

Зазначала, що відповідач не бере участі в утриманні, вихованні, навчанні їх дочки, не цікавиться її життям, ухиляється від сплати аліментів.

Посилаючись на наведене та на те, що утримання дитини, яке вона здійснює самостійно, потребує значних матеріальних витрат, просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав на дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та збільшити розмір аліментів на дитину з 1/4 до 6/20 (30%) часток від всіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасуватирішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення ст. ст. 141, 164 СК України, п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено навмисне ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківських прав.

Правильно зазначено й те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська