АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 18.03.2008 р. між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 37/04/08-НВС, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 679 4777,00 грн. зі сплатою 13,9 % річних за користування кредитом на строк з 18.03.2008 р. по 18.03.2027 р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18.03.2008 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 37/04/104/08-НВС, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно - належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м.

26.06.2013 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ВАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Справа №755/10943/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1944/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 1 507 679,28 грн., з яких: по тілу кредиту 676 977,61 грн., відсотках - 619 206,20 грн., пеня - 211 495, 47 грн., позивач просив у рахунок погашення зазначеної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності права на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 р. позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченого 18.03.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. за реєстровим № 824, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого 18.03.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстрованого в реєстрі № 820, шляхом набуття права власності ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 37/04/08-НВС від 18.03.2008 р.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2015 р. заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 р. задоволено.

Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 р. за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2016 р. позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки посвідчого 18.03.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. за реєстровим № 824, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого 18.03.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстрованого в реєстрі № 820 шляхом набуття права власності ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 37/04/08-НВС.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ПАТ «Дельта Банк» не набув права вимоги за договором іпотеки, оскільки не відбулося заміни іпотекодержателя, та не дотримався вимог досудового врегулювання спору передбаченого п. 3.4 договору іпотеки, відповідно до якого при зверненні стягнення на предмет іпотеки Банк зобовЧязаний був за 30 календарних повідомити іпотекодавця про таке звернення, і лише після спливу цього строку вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того суд не перевірив правильність нарахованої заборгованості за кредитним договором, та не з'ясував ринкову вартість предмету іпотеки, що є істотними обставинами при вирішенні справи.

В судове засідання ОСОБА_1 та представник ПАТ «Дельта Банк» не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належно повідомлені.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2008 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 37/04/08-НВС, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 679 477,00 грн. зі сплатою 13,9 % річних за їх користування, з кінцевим строком повернення кредиту до 18.03.2027 р.

18.03.2008 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №37/04/104/08-НВС, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

26.06.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 цього договору, «права вимоги» - означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Як убачається з наданого Банком витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами), укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26.06.2013 р., ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором.

Відповідно до п. 3.2.8. кредитного договору у разі недотримання позичальником умов цього договору, а також у разі погіршення фінансового стану позичальника, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування ним, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави (іпотеки), що виступає забезпеченням виконання вимог цього договору.

Пунктом 4.1. іпотечного договору передбачено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 12.05.2015 р., у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 507 679,28 грн., що включає в себе: тіло кредиту - 679 977,61 грн., відсотки - 619 206,02 грн., пеня - 211 495,47 грн., а всього 1 507 679,28 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з умовами договору іпотеки та положеннями Закону України «Про іпотеку».

З таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно п. 4.3 іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2. цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня після календарної дати відправлення іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі.

Ціна договору купівлі-продажу майна визначається за згодою сторін, але у будь-якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4. даного договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної оцінки суб'єктом оціночної діяльності, визначеного іпотекодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 р. № 2658-ІІІ на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна іпотеко держатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки.

Відповідно до п. 4.4. іпотечного договору у випадку, коли виконання п. 4.3. цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Пунктом п. 4.5. іпотечного договору визначено, що реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку».

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, відсотків за їх користування та інших платежів, передбачених кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» 16.01.2015 р. направило ОСОБА_1 лист-вимогу, в якій Банк повідомив позичальника про те, що він не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 09.01.2015 р. за кредитним договором наявна прострочена (поточна) заборгованість у розмірі 661 569,19 грн. та роз'яснив, що у разі незадоволення цієї претензії Банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 09.01.2015 р. становить 1 268 155,39 грн. Окрім того статтями 36-38 Закону України «Про іпотеку» передбачені наступні способи задоволення вимог іпотекодержателя: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Вимога ПАТ «Дельта Банк» щодо дострокового повернення кредитних коштів, відсотків за їх користування та інших платежів, ОСОБА_1 не виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч.ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-1685цс16 від 21.09.2016 року.

ПАТ «Дельта Банк» не надав доказів на підтвердження того, що відповідачем чинились перешкоди у передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, що він звертався до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на іпотечне майно та, що державним реєстратором відмовлено в державній реєстрації іпотечного майна з наведенням відповідних правових підстав.

Зазначених обставин та положень матеріального закону суд першої інстанції не урахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Ураховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: