Ухвала

іменем україни

08 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1 372 грн 05 коп., із яких: 1 064 грн 25 коп. - інфляційні втрати за період із 01 вересня 2015 року по 31 січня 2016 року; 307 грн 80 коп. - три проценти річних за період із 01 вересня 2015 року по 09 лютого 2016 року від простроченої суми боргу у розмірі 23 136 грн 06 коп., яка стягнута з відповідача на підставі рішення суду, проте не повернута відповідачем позивачу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду, відділом Державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції (далі - ВДВС Сарненського РУЮ) відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики. 10 лютого 2016 року боржником сплачено залишок боргу в розмірі 23 136 грн 06 коп. Разом із тим позивач вважає, що за період із 01 вересня 2015 року по лютий 2016 року ОСОБА_4 повинна сплатити борг із врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, або ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій зазначеним вимогам процесуального права не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, зазначивши, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Зокрема, суд вважав, що позивачем ніяким чином не доведено, чому саме суму у розмірі 23 136 грн 06 коп. взято ним для обрахування інфляції та трьох відсотків річних.

Оцінивши надану позивачем довідку ВДВС Сарненського РУЮ, суд дійшов висновку, що з її змісту незрозуміло, які саме суми боргу за якими судовими рішеннями перебували на виконанні у зведеному виконавчому провадженні; за яким саме виконавчим листом боржником здійснювалися платежі і яка саме сума боргу була в залишку станом на 01 вересня 2015 року та за яким виконавчим листом, адже згідно з рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3, суму інфляційних втрат і три проценти річних нараховано із суми боргу ОСОБА_4 у розмірі 24 163 грн 30 коп.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судами установлено, що на виконанні у ВДВС Сарненського РУЮ перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 66 759 грн 12 коп. Заборгованість погашалася в період із 31 серпня 2011 року по 01 лютого 2016 року шляхом перерахування коштів боржником на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_3 Суму в розмірі 23 136 грн 06 коп. перераховано ОСОБА_4 10 лютого 2016 року на депозитний рахунок ВДВС Сарненського РУЮ.

Так, звертаючись до суду з цим позовом (а. с. 2-4), ОСОБА_3 зазначив обставини і факти на обґрунтування заявлених позовних вимог на підставі ст. 625 ЦК України, навів детальний розрахунок суми боргу та на підтвердження своїх позовних вимог надав довідку ВДВС Сарненського РУЮ від 11 лютого 2016 року № 45/05 (а. с. 5), згідно з якою суму інфляційних втрат і три проценти річних ним пораховано від простроченої суми у розмірі 23 136 грн 06 коп., яку сплатив боржник 10 лютого 2016 року, та визначено час прострочення - з 01 вересня 2015 року по 09 лютого 2016 року.

Виходячи з викладеного не є безспірним висновок суду першої інстанції, із яким помилково погодився й апеляційний суд, про недоведеність заявлених позовних вимог.

У разі неможливості установити обставини справи щодо простроченого періоду, суд на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: не роз'яснив позивачу його прав та обов'язків, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, щодо надання інших доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, у результаті чого дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Вказані вище помилки міг виправити апеляційний суд згідно з наданими чинним ЦПК України повноваженнями, однак, відхиляючи апеляційну скаргу позивача і залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд усупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак