Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2014 року він звернувся до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») для отримання фінансової послуги - грошових коштів у кредит, з метою погашення заборгованості перед вказаним банком за кредитними договорами від 16 січня 2014 року в розмірі 12 171,53 грн. та від 13 травня 2014 року в розмірі 21 315,35 грн. 12 вересня 2014 року між сторонами був укладений кредитний договір, загальна сума кредиту становить 33 486,88 грн. Під час підписання спірного кредитного договору від 12 вересня 2014 року позивачу не було надано засвідченої належним чином копії довіреності представника банку - ОСОБА_4, дані такої довіреності не внесені до преамбули кредитного договору та до реквізитів розділу 9 договору. Крім того, позивачу не було доведено під підпис інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вважає, що банк порушив його права як споживача фінансових послуг.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати недійсним кредитний договір від 12 вересня 2014 року та припинити правовідносини між ним та банком за вказаним кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року, позов задоволено. Визнано кредитний договір від 12 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним. Припинено правовідносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк не дотримав письмової форми договору, тому відсутні підстави вважати, що сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 12 вересня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» для отримання фінансової послуги.

12 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір з метою погашення заборгованості перед банком за кредитними договорами від 16 січня 2014 року в розмірі 12 171,53 грн. та від 13 травня 2014 року в розмірі 21 315,35 грн. (а. с. 67-72). Строк дії договору визначено до 15 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору від 12 вересня 2014 року кредит надається шляхом безготівкового перерахування для: погашення заборгованості за кредитним договором від 16 січня 2014 року на рахунок, що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», у розмірі 12 171,53 грн.; погашення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2014 року на рахунок, що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», у розмірі 21 315,35 грн.

За змістом статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається.

Разом з тим, у справі наявні анкета-заява на отримання кредиту (а. с. 66), кредитний договір від 12 вересня 2014 року (а. с. 67-70) та додаток № 1 до вказаного кредитного договору з графіком погашенням платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а. с. 71-72), на яких містяться підписи позивача та представника банку з відтиском печатки.

Крім того, згідно з довіреністю від 16 жовтня 2013 року та додатку № 1 до вказаної довіреності (а. с. 59-65) ОСОБА_5 була уповноважена ПАТ «Альфа-Банк» на укладення та/або підписання від імені банку кредитних договорів на суму, що не перевищує 212 000 грн., додаткових угод та додатків до зазначених договорів.

Згідно наданого розрахунку позивач здійснював часткові виплати за спірним кредитним договором (а. с. 73 - 75).

Вказаним обставинам судами не надано належної правової оцінки.

Таким чином, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; у матеріалах справи відсутні докази, що позивач на момент укладення договору заявляв додаткові вимоги щодо умов спірного договору, в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, про що вказано у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суди не дали належної оцінки доводам відповідача, не обґрунтували та не спростували обставини, які викладені у запереченнях на позовну заяву, не взяли до уваги надані відповідачем докази, оцінки їм не надали та не дослідили належним чином, отже не встановили беззаперечних фактів, які свідчать, що банком не додержано письмової форми кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не дослідили усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, не зазначили, якими належними та допустимими доказами підтверджено чи спростовано заявлені вимоги, а тому дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська