Ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства судноплавної компанії «Сі Трайдент», Міністерства інфраструктури України про стягнення коштів та за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства судноплавної компанії «Сі Трайдент», Міністерства інфраструктури України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2005 року заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 із позовом, у якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства судноплавної компанії «Сі Трайдент» (далі - ПрАТ СК «Сі Трайдент»), Міністерства транспорту та зв'язку України (реорганізовано у Міністерство інфраструктури України) на користь дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 компенсаційну виплату у розмірі 80 тис. доларів США у зв'язку із захворюванням моряка і його смертю.

Позов обґрунтовано тим, що чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 із 1997 року до 1999 року працював електромеханіком на теплоходах «Асканія Нова» та «Оболонь», які належать відповідачам. Під час роботи на судні «Асканія Нова» сталася аварія, внаслідок чого ОСОБА_4, виконуючи ремонтні роботи, був змушений перебувати у затопленому приміщенні машинного відділення.

30 вересня 1998 року він знову пішов у рейс, під час якого у грудні 1998 року ОСОБА_4 захворів, однак із вини роботодавця та власника судна не отримав належної медичної допомоги, що призвело до швидкого перебігу розвитку хвороби. Після списання із судна лише 15 лютого 1999 року, коли він уже не міг самостійно пересуватися, був госпіталізований до обласного онкологічного диспансеру, де ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

Посилаючись на колективний договір, що є невід'ємною частиною контракту індивідуального трудового найму ОСОБА_4, позивач просив позов задовольнити.

У лютому 2006 року ОСОБА_3 звернулася до суду із самостійною позовною заявою, в якій просила стягнути солідарно з ПрАТ СК «Сі Трайдент» і Міністерства транспорту та зв'язку України на її користь компенсаційні виплати, передбачені колективним договором, у розмірі 60 тис. доларів США, виплати за час непрацездатності ОСОБА_4 за 10 місяців у розмірі 8 950 доларів США та моральну шкоду, яку оцінила у 100 тис. грн, посилаючись на указані у позові заступником прокурора обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2006 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із Міністерства транспорту та зв'язку України на користь ОСОБА_3 348 197 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2013 року, обидва позови задоволено частково. Стягнуто із Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_3 компенсаційні виплати у зв'язку із захворюванням чоловіка і його смертю у розмірі 80 тис. доларів США, що еквівалентно 639 440 грн, компенсаційні виплати за період непрацездатності ОСОБА_4 у розмірі 8 950 доларів США, що еквівалентно 71 537 грн 35 коп., та 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2013 рокускасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року, у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_3 та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні обох позовів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження обставин та причинно-наслідкового зв'язку між здійсненням ОСОБА_4 ремонтних робіт під час рейсу, його хворобою та смертю, а також про наявність винних дій відповідачів, які спричинили шкоду ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 03 травня 1960 року.

На підставі листа Фонду державного майна України від 03 серпня 1995 року № ІС 17-5488, відповідно до розпоряджень заступника Міністра транспорту та зв'язку України від 24 листопада 1995 року, Міністерства транспорту України від 22 листопада 1995 року, наказів державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 16 серпня 1995 року № 150 та від 24 листопада 1995 року № 218 теплоходи «Асканія Нова» та «Петро Томасевич» були передані у Ліберійську компанію «Оушн Інтернейшнл Інк.», які на 100 % належали державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» (т. 1, а. с. 58).

Офшорні компанії, до яких були передані судна державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», входили до холдингових компаній, також на 100 % належних Україні. Функції власника щодо офшорних холдингових компаній здійснювало Міністерство транспорту України.

Зазначене вказано у листі заступника міністра транспорту та зв'язку України ОСОБА_5 від 02 лютого 1997 року.

Про входження холдингової компанії «Оушн Інтернейшнл Інк.» до сфери управління Міністерства транспорту України також свідчать висновки акту комісії державного департаменту морського і річкового транспорту України від 23 серпня 2000 року, створеної на підставі наказу державного департаменту морського і річкового транспорту України від 08 серпня 2000 року № 60.

У 1997 році ОСОБА_4 уклав трудовий договір, відповідно до умов якого він працював на теплоході «Асканія Нова» та перебував у рейсі з 19 квітня 1997 року до 24 квітня 1998 року. Під час рейсу із судном сталася аварія, з приводу чого приблизно 6 місяців судно ремонтувалося в Африці.

Після повернення з рейсу ОСОБА_4 пройшов медичне обстеження.

Відповідно до висновку про стан здоров'я ОСОБА_4 від 24 вересня 1998 року у ході обстеження у нього не встановлено захворювань, які ймовірно можуть загострюватися та перешкоджати його роботі у морі або загрожувати здоров'ю інших осіб на борту судна (т. 1, а. с. 31).

30 вересня 1998 року між ОСОБА_4 та власником судна «Оболонь» (перейменовано на «Акмала») компанією «Sea-Wanderer Navigation Іnс.» («Сивондерер Навигейшен Інк.») укладено договір найму моряка, який є дійсним із 02 жовтня 1998 pоку, про прийняття на борт судна на посаду електромеханіка (т. 1, а. с. 6).

Відповідно до п. п. 1-3 договору найму його невід'ємною частиною є колективний договір за загальними принципами комплектування суден персоналом (договір ТСС). Наймач зобов'язаний забезпечити, щоб укладений договір відображав усі положення колективного договору ITF.

Відповідно до колективного договору ТСС від 01 липня 1998 року власником судна «Оболонь» є компанія «Сивондерер Навигейшн Інк.» (Ліберія) (т. 1, а. с. 9-20) та спеціальної угоди від 30 червня 1998 pоку, укладеною між профспілкою робітників морського транспорту України та компанією «Сивондерер Навигейшен Інк.», роботодавець, як судновласник, зобов'язаний за свій рахунок надавати медичне обслуговування моряку, який звільняється у зв'язку із захворюванням чи травмою, до того часу, поки таке медичне обслуговування буде потрібне, а також взяти на себе витрати, пов'язані із лікуванням та доглядом, до того часу, поки хвора чи травмована особа не вилікується, або не буде встановлено, що хвороба або непрацездатність має постійний характер.

Коли моряк списується із судна та сходить у будь-якому порту внаслідок хвороби чи травми, йому роботодавець продовжує нараховувати заробітну плату до того часу, поки він не буде репатрійований або не повернеться додому. Після цього він матиме право на допомогу у зв'язку із хворобою у розмірі, еквівалентному його основній заробітній платі і надбавці, яка забезпечує лише прожитковий мінімум, поки він залишиться хворим або травмованим, у межах не більше 112 днів. У випадку травми йому мають виплачуватися кошти до видужання або поки не буде встановлено, що непрацездатність має постійний характер. Коли моряк залишає судно, йому авансом виплачується допомога у зв'язку з хворобою за кількість днів непрацездатності.

Параграфом 19 колективного договору передбачено, якщо моряк помирає з будь-яких причин, включаючи природні, у період його найму у власника, власники сплатять суми, передбачені у додатку 4, вдові потерпілого і кожній його дитині, проте не більше 4 осіб, віком до 21 року.

15 лютого 1999 року ОСОБА_4 списаний із судна у зв'язку із хворобою, після чого був госпіталізований до обласного онкологічного диспансеру.

Відповідно до виписки-епікризу ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в урологічному відділенні з 30 жовтня до 18 листопада 1999 року з діагнозом «аденокарпінома простати з метастазами у кістки тазу, хребет та печінку» (т. 1, а. с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Причина смерті - рак передміхурової залози (т. 1, а. с. 8).

Відповідно до висновку посмертної документальної судової медичної експертизи від 06 травня 2016 року, проведеної у рамках даної цивільної справи, визначити, чи існує причинно-наслідковий зв'язок між здійсненнями ОСОБА_4 ремонтних робіт під час рейсу на борту теплоходу «Асканія Нова» та його захворюванням під час роботи на теплоході «Оболонь», перейменованого на «Акмала», та смертю, не є можливим. Не виключається, що при своєчасному початку лікування ОСОБА_4 можна було б призупинити або зупинити розвиток хвороби, але зробити точні висновки, як несвоєчасний початок лікування міг вплинути на швидкий розвиток хвороби, не можна. Зробити висновки, чи виключалася б смерть ОСОБА_4 за умови своєчасного лікування проявів хвороби, на підставі наданих матеріалів, не є можливим.

Таким чином, установивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди обґрунтовано відмовили позивачам у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що останні не довели, що під час знаходження ОСОБА_4 у 1997-1998 роках на борту судна «Асканія Нова» сталася аварія і він, як електромеханік, усуваючи її наслідки, перебував у таких умовах праці, які стали передумовою виникнення у нього захворювання, внаслідок якого він помер.

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судами надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині судових рішень.

Доводи скарги про те, що відповідачі не нарахували та не сплатили компенсацію втрати працездатності на підставі листків непрацездатності згідно з п. 17 колективного договору, укладеного 01 липня 1998 року між профспілкою працівників морського транспорту України та компанією «Sea-Wanderer NavigationInc.», який є невід'ємною частиною договору найму ОСОБА_4,колегія суддів відхиляє, оскільки згідно зі ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, у тому числі і права на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів також не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик