Справа № 465/3664/16 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/705/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бекерської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

встановила:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31.10.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_4 48339 грн. 25 коп. невиплаченої заробітної плати та 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго», просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що зазначені у позовній заяві накази «Про зміни в оплаті праці працівників» від 21.07.2010 року №186, від 23.04.2012 року №150, від 29.04.2013 року №170, від 30.04.2014 року №176 та від 27.06.2014 року №264, відповідно до яких позивачеві виплачувалась заробітна плата, нею не оспорювались, а тому підстав для висновку про порушення трудових прав позивача на отримання заробітної плати в мінімальному розмірі немає. Крім того, вважає, що до спірних правовідносин не може застосуватися положення ч.2 ст.233 КЗпПУ, оскільки в даному випадку має місце спір про оплату праці, на який поширюється трьохмісячний строк звернення до суду, а тому суд повинен був застосувати наслідки пропущення позивачем строку позовної давності і відмовити в задоволенні її позовних вимог на цій підставі. Апелянт також звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було перевірено правильності наданого позивачем розрахунку не донарахованої заробітної плати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Згідно зі ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки, мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2011 роки.

Додатком №1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації). Для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,62.

Колективним договором ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки встановлено місячні і годинні тарифні ставки робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, теплоцентралі «Північна», теплоцентралі «Південна».

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки (Додаток №1) встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, у розмірі коефіцієнта 1,62.

Згідно з п.16.2 колективного договору на 2012-2013 роки розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Встановлено, що ОСОБА_4 у період з 01.09.2007 року по 26.06.2015 року працювала у ЛМКП «Львівтеплоенерго» (Теплоелектроцентраль-1) на посаді машиніста-обхідника з турбінного устаткування третьої групи котлотурбінного цеху, що підтверджується копією трудової книжки.

У колективному договорі ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки (Додаток №3) встановлено коефіцієнт для займаної позивачем посади та присвоєного розряду - 1,93, а у колективному договорі на 2012-2013 роки - 1.20.

Відповідно до наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21.07.2010 року, з 01.07.2010 року мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду становила 892 грн. 80 коп., виходячи з мінімальної заробітної плати 744 грн.* коефіцієнт 1.2.

Відповідно до наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23.04.2012 року, з 01.05.2012 року мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду становила 1042 грн. 80 коп.

Згідно із наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29.04.2013 року, з 01.05.2013 року мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду становила 1106 грн. 40 коп.

Згідно із наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30.04.2014 року, з 01.05.2014 року мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду становила 1152 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати 960 грн.* коефіцієнт 1.2.

Згідно із наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» №264 від 27.06.2014 року, з 01.07.2014 року мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду становила 1204 грн. 80 коп., виходячи з мінімальної заробітної плати 1004 грн.* коефіцієнт 1.2.

Відповідно до ст.53 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 року становила 888 грн., відповідно до ст.13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата з 01.05.2012 року становила 1094 грн., відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата з 01.05.2013 року становила 1147 грн., відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата з 01.05.2014 року становила 1218 грн.

Отже відповідач, власними внутрішніми наказами по підприємству неправомірно зменшував встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати, на основі якого проводив розрахунок мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, і без застосування коефіцієнту співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою розміру мінімальної тарифної ставки для такого робітника.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» порушено трудові права позивача, зокрема, право на передбачений чинним законодавством розмір оплати праці, а тому підставно стягнув з ЛМКП «Львівтеплоенерго» у користь позивача ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за вказаний вище період в розмірі 48339 грн. 25 коп.

Доводи апелянта щодо неправильності розрахунку позивача є безпідставними, оскільки відповідач вів облік відпрацьованих позивачем годин (підсумковий облік робочого часу), про що вказував у помісячних розшифровках нарахованої та виплаченої заробітної плати, які позивач використав у своєму розрахунку.

Крім того, у п.15.1 колективних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 та 2012-2013 роки визначено погодинну форму оплати праці працівників. Так, у Додатку №3 до колективного договору визначено годинні тарифні ставки працівників, зокрема, і годинну ставку позивача.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем трьохмісячного строку, встановленого ст.233 КЗпП України для звернення до суду з позовом, є теж безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.