АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/112/17 Справа № 2/0417/1702/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Пономарь З.М.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що відповідно до договору №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року, відповідач ОСОБА_2 отримала кредит на суму 27 337 грн., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 44% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 29 січня 2006 року. В порушення умов договору свої зобовязання належним чином відповідач ОСОБА_2 не виконувала. Вимоги до ОСОБА_2, що випливають з кредитного договору №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_3 договору поруки №1828 від 29 січня 2003 року, у звязку з чим ОСОБА_3 є солідарним відповідачем за предявленим до стягнення боргом за кредитним договором, тому просили стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року у розмірі 36 188 грн. 91 коп., та судові витрати.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2012 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року виправлено описку у вищевказаному заочному рішенні суду від 17 грудня 2012 року (а.с.82).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2012 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 27 337 грн., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 44 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 січня 2006 року (а.с.6, 7).

Відповідно до п.1.2 вищевказаного кредитного договору кредит надається для купівлі автомобіля.

Згідно п. 2.1.2 кредитного договору кредитні кошти надаються шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Автоінвестстрой-Дніпропетровськ» (а.с.6, 7).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1828 від 29 січня 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є поручителем (а.с.9).

02 червня 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2М, було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року (а.с.8).

ОСОБА_2 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 04 жовтня 2011 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 36 188 грн. 91 коп., яка складається із: 5 111 грн. 11 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 31 077 грн. 80 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.16, 17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції посилався на те, що банком не надано доказів видачі кредиту, та належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню боргу, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

З матеріалів справи вбачається між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 27 337 грн., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 44 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 січня 2006 року (а.с.6, 7).

Відповідно до п.1.2 вищевказаного кредитного договору кредит надається для купівлі автомобіля.

Згідно п. 2.1.2 кредитного договору кредитні кошти надаються шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Автоінвестстрой-Дніпропетровськ» (а.с.6, 7).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1828 від 29 січня 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є поручителем (а.с.9).

02 червня 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2М, було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року (а.с.8).

ОСОБА_2 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 04 жовтня 2011 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 36 188 грн. 91 коп., яка складається із: 5 111 грн. 11 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 31 077 грн. 80 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.16, 17).

З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що остання проплата у рахунок погашення кредитної заборгованості була здійснена ОСОБА_2 17 лютого 2005 року (а.с.16, 17, 61-67).

У звязку із порушенням ОСОБА_2 зобовязань за вищевказаним кредитним договором в рахунок погашення заборгованості за договором було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ГАЗ 322 132.

Відповідно до акту про проведення аукціону з реалізації рухомого майна від 16 березня 2006 року, згідно якого здійснена реалізація арештованого майна на підставі примусового виконання виконавчого напису №209, виданого 07 лютого 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно, а саме на автомобіль ГАЗ 322 132 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.30, 31, 115).

Вищевказаний автомобіль ГАЗ 322 132 було реалізовано на прилюдних торгах, сума реалізації автомобіля складає 20 735 грн., з яких 17 624 грн. 75 коп. кошти за реалізоване майно, 3 110 грн. 25 коп. комісійна винагорода із коштів за реалізоване майно (а.с.30, 31).

Вищезазначена сума у розмірі 17 624 грн. 75 коп., була зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року (а.с.16, 17).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 04 жовтня 2011 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 36 188 грн. 91 коп., яка складається із: 5 111 грн. 11 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 31 077 грн. 80 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.16, 17).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка нею у повному обсязі добровільно не сплачується та складається із: 5 111 грн. 11 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 31 077 грн. 80 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором.

Однак, стосовно розміру пені 31 077 грн. 80 коп., слід зазначити, вирішуючи питання про розмір такої заборгованості, судова колегія виходить із її розрахунку, наданого банком, однак, вважає за можливе зменшити розмір пені, як складової частини заборгованості, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобовязання, а саме: пеня за прострочення оплати.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З матеріалів справи вбачається, строк повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором 29 січня 2006 року.

04 квітня 2006 року на рахунок ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості були зараховані кошти від реалізації заставного майна, однак, із зазначеними позовними вимогами до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 30 січня 2012 року, тобто через шість років після закінчення строку дії договору, що свідчить про те, що своїми діями ПАТ КБ «ПриватБанк» сприяв збільшенню розміру пені, а тому розмір пені за вищевказаним договором має бути зменшений з 31 077 грн. 80 коп. до 1 000 грн.

Стосовно стягнення суми заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3, слід зазначити наступне

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором (п.5 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (а.с.9)

В п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів судом враховується, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений до 29 січня 2006 року.

З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що остання проплата у рахунок погашення кредитної заборгованості була здійснена ОСОБА_2 - 17 лютого 2005 року, строк дії кредитного договору до 29 січня 2006 року (а.с.16, 17, 61-67).

З позовними вимогами до суду банк звернувся лише 30 січня 2012 року, тобто через шість років після закінчення строку дії кредитного договору та після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя (а.с.2, 3).

Отже, в даному випадку кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_3, а тому порука є припиненою.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNL0A000331828 від 29 січня 2003 року, яка складається із: 5 111 грн. 11 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 000 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 398 грн. 08 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді