АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2920/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житло киянам», ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця», ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло киянам» (далі - Відповідач-1, ТОВ «Житло киянам»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» (далі - Відповідач-2, ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця»), ОСОБА_2 (далі - Відповідач-3, ОСОБА_2.) про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» надати всі необхідні документи для реєстрації права власності відповідно до законодавства та зобов'язати ТОВ «Житло киянам» зняти з реєстрації незаконно зареєстроване майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та сприяти оформленню права власності на вищезазначене нерухоме майно за її власником.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» було укладено договір про резервування нерухомості та порядок погашення облігацій. Згідно п.1,1. договору ТОВ «Інвестиційно- будівельна компанія «Столиця» зобов'язувалася закріпити (здійснити резервування) за нею об'єкт нерухомості, яким є квартира АДРЕСА_1. Натомість сторона 2 за договором зобов'язувалась надати у встановлений строк до погашення пакет облігацій, емітованих ТОВ «Житло киянам» у кількості, що точно відповідає загальній площі об'єкту, власником якого є сторона 2. 18 вересня 2007 року житловий будинок АДРЕСА_1 введено в експлуатацію. Зазначає, що згідно договору резервування за нею Відповідачем-2 зарезервовано та передано їй спірну квартиру. Однак, не дивлячись на те, що нею виконані умови договору резервування, Відповідачем-2 надіслано лист про неможливість ним виконати взяті на себе зобов'язання. Вважає, що Відповідач-1 та Відповідач-2 своєю бездіяльністю створюють перешкоди у здійсненні права власності, а саме в отриманні правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення її вимог.

В скарзі посилалась на те, що висновок суду про не вірне обрання способу захисту у виді визнання за нею права власності на спірну квартиру не відповідає ні обставинам справи ні вимогам Закону. В інший спосіб вона не може захистити свої права на квартиру якою користується, проте не може розпоряджатись, так як право власності на квартиру незаконно зареєстроване за ТОВ «Житло киянам», що є перешкодою в реєстрації її права власності. Суд безпідставно не застосував ст.ст. 331 392 ЦК України та не захистив її порушене право.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримала.

Представник відповідачів доводи скарги визнав частково, в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення. яким суд. Виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення. ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Підтверджених тими доказами. Які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленим такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2006 р. між ТОВ «ІБК «Столиця» та ОСОБА_2 укладено договір резервування об'єкту нерухомості та порядок погашення облігацій, відповідно до якого ОСОБА_2 зарезервувала однокімнатну квартиру № 136 в буд, АДРЕСА_1, введення в експлуатацію якого було заплановано на 31 грудня 2006 р.

Нотаріально посвідченою заявою від 13 жовтня 2006 р. ОСОБА_2 підтвердила, що зазначені облігації ТОВ «Житло киянам» у рівних частинах оплачені нею та ОСОБА_1,

Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженим розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 30 березня 2007 р., будинок АДРЕСА_1 прийнято до експлуатації.

За договором № вб-153-08 купівлі-продажу облігацій від 8 грудня 2008 р, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 287 іменних безвідсоткових облігацій ТОВ «Житло киянам», у зв'язку з чим додатковим договором № 2 до договору № 1123-4/123Р-2-10 про резервування об'єкту нерухомості від 11 жовтня 2006 р. цей договір було викладено у новій редакції із залученням до нього у якості сторони ОСОБА_1

Відповідно до положень пункту 1.2. договору про резервування об'єкту нерухомості погашення облігацій здійснюється шляхом передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 закріпленої за ними квартири АДРЕСА_2 за умови передачі належного їм пакету облігації (574 одиниці). Передача квартири здійснюється шляхом укладення договору, передбаченого Інформацією про випуск облігацій ТОВ «Житло киянам», зареєстрованою Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку 10 лютого 2005 р.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 грудня 2013 р. та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 5 березня 2014 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТОВ «Житло киянам», ТОВ «ІБК «Столиця», Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», товариства з обмеженою відповідальністю «Фондова компанія «Ініціатива» про визнання права власності на 287 іменних безвідсоткових облігації серії В, визнання права власності на 1/2 частину квартири та зобов'язання видати свідоцтво про права власності на 1/2 частину квартири.

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житло киянам», товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця», ОСОБА_2, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансист», про усунення перешкод у здійсненні права власності позовні вимог задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права розпорядження 1/2 частиною квартири АДРЕСА_3. Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Житло киянам» виконати зобов'язання щодо надання товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» доручення на передачу у власність ОСОБА_1 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Порядок набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 передбачений договором.

Відповідно до положень пункту 2.1.3. договору про резервування об'єкту Нерухомості та порядок погашення облігацій № 1123-4/123Р-1-10 в редакції, викладеній додатковим договором № 2, ТОВ «ІБК «Столиця» (сторона 1) зобов'язалося передати за дорученням емітента (ТОВ «Житло киянам») ОСОБА_2 та ОСОБА_1.(стороні 2) об'єкт шляхом укладення з останніми відповідного договору, передбаченого Інформацією, за умови виконання стороною 2 своїх зобов'язань за цим договором, а також підтвердження того, що вони є власником повного пакету облігацій, що дає їм право на отримання об'єкту.

Відповідно до умов, визначених у пункті 2.1.4. договору, за наявності доручення емітента ТОВ «ІБК «Столиця» зобов'язане належним чином вчинити дії, передбачені таким дорученням, для прийняття до погашення від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 пакету облігацій, що їм належить.

Згідно пункту 3.5 вказаного договору-сторона 2, тобто відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, набуває права власності на об'єкт після належного оформлення договору, передбаченого Інформацією, зарахування пакету облігацій на рахунок у цінних паперах Емітента та проведення остаточних розрахунків за об'єкт.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заперечує факт підписання нею договору про передачу позивачу ОСОБА_1 1/2 частини пакету облігацій, а відтак і право останньої на отримання у власність відповідної частини квартири, у зв'язку з чим не бажає оформлювати право власності на неї.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За загальним правилом, встановленим ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або якщо особа втратила документ, що засвідчує її право власності.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, про визнання права власності не з'ясував, чи є на даний час у позивача можливість отримати право власності на квартиру в порядку передбаченому договором, та дійшов до помилкового висновку, що її права не порушуються відповідачами.

Так, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що 18 серпня 2016 року, позивачка звернулась до ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» з заявою про виконання умов договору про резервування об'єкту нерухомості та передачі їй Ѕ частини квартири у власність.

Разом з тим, їй була надана відповідь, що виконати умови договору не можливо так як право власності на спірну квартиру 06.11.2010 року було зареєстровано за ТОВ «Житло Киянам».

При цьому така відмова відбулась вже після того, як позивач в судовому порядку зобов'язала ТОВ «Житло Киянам» видати доручення на оформлення її права власності.

В судовому засіданні апеляційного суду, представник відповідачів визнав, що в порядку передбаченому договором позивач на даний час не може вже оформити своє право власності, оскільки власність зареєстрована за ТОВ «Житло Киянам», яке знаходиться в процесі санації, у зв'язку з банкрутством.

Тобто, судом встановлено, що позивач, яка за законом має право на отримання у власність Ѕ частини спірної квартири, не може його оформити, через бездіяльність відповідачів, до яких вона звернулась з позовом, та у зв'язку з реєстрацією права власності на спірну квартиру за одним з них.

При цьому, розглядаючи вимоги позивача про зобов'язання «Житло-Киянам» скасувати незаконну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ними, суд першої інстанції не надав жодної оцінки законності такої реєстрації, та не встановив жодних обставин з цього приводу, суд лише констатував, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру ні ким не оспорено, а тому позов не може бути задоволений.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ТОВ «Житло киянам», на підставі свідоцтва про право власності від 11 березня 2009 року.

За приписом ст. 194 ЦК України цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Закон України "Про цінні папери та фондову біржу" в редакції, чинній на час розміщення емітентом облігацій, визначив, що облігація є цінним папером, який засвідчує внесення її власником грошових коштів і підтверджує зобов'язання відшкодувати йому номінальну вартість цього цінного паперу в передбачений у ньому строк з виплатою фіксованого процента.

При розгляді іншої цивільної справи, в рішенні суду, яке наведено вище було встановлено, що позивачу по справі на праві власності належить 287 іменних безвідсоткових облігації серії В , які надають їй право отримати у власність Ѕ частину спірної квартири.

Цю обставину не заперечував і представник відповідачів.

Разом з тим відповідач ТОВ «Житло Киянам» в порушення ч.5ст. 7 Закону № 3480-1У а також умов та порядку погашення облігацій, отримавши від позивача та відповідача 3 грошові кошти, не здійснив погашення облігацій, не передав їм у власність квартиру, а до закінчення строку погашення до 31 грудня 2010 року, оформило право власності на спірну квартиру на себе, чим унеможливили реалізацію їх прав в порядку передбаченому договором.

Встановлені судом обставини, та вимоги Закону, свідчать про те, що право власності на спірну квартиру могло бути оформлено лише на позивача та відповідача 3, а не на ТОВ «Житло-Киянам», тобто видача свідоцтва про право власності в березні 2009 року на спірну квартиру була незаконною.

При цьому встановивши незаконність отримання в 2009 році ТОВ «Житло-Киянам» свідоцтва про право власності , колегія вважає не можливим задовольнити вимоги позивача про зобов'язання їх скасувати державну реєстрацію їх прав, оскільки вони не є органом, який уповноважений здійснювати таку реєстрацію.

При цьому, враховуючи обставини даної конкретної справи, встановлення судом незаконності отримання свідоцтва про право власності від 11.03.2009 року , колегія суддів вважає доведеними вимоги позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири, оскільки в інший спосіб, окрім ухвалення судом такого рішення в даній справі порушене право позивача захищене бути не можу, так як відповідач 3 не визнає право позивача на облігації, а відповідно і на квартиру, відповідач 1 незаконно оформив власність на спірну квартиру на себе, а відповідач 3 не може здійснити передачу квартири за дорученням, та укласти відповідний договір, оскільки власність вже зареєстрована за іншою особою.

Посилання суду на те, що позивач не вірно обрала спосіб захисту порушеного права є безпідставним. Оскільки як вже зазначалось вище, позивач намагалась реалізувати своє право в порядку визначеному договором про резервування та законом, але з урахуванням порушень прав позивача, які були здійснені всіма відповідачами, остання сплативши грошові кошти, вже протягом семи років не може оформити своє право власності на спірну квартиру.

Доводи позивача про те, що за нею має бути визнано право власності на всю квартиру не ґрунтуються на Законі. Оскільки судом встановлено, що позивач придбала облігації в кількості, які відповідають половині квадратних метрів спірної квартири, остання може отримати у свою власність лише половину квартири. Інша половина має бути оформлена за її сестрою - відповідачем 3, в разі звернення останньої до відповідачів 1 та 2, або до суду в разі відмови.

Вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Столиця» надати всі необхідні документи, колегія суддів не задовольняє, з огляду на те, що задоволенню підлягають вимоги про визнання за позивачем права власності, які повністю захищають права позивача. Крім того, як вже зазначалось вище, право власності навіть в разі отримання таких документів, позивач все рівно не з може на себе оформити з урахуванням вищенаведених обставин.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які підлягали встановленню, дійшов помилкового висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, не застосував всі норми які підлягали до застосування, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права власності підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири.

Також, керуючись ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне на користь позивача стягнути з відповідачів ТОВ «Житло киянам» та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія Столиця» сплачений позивачем судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 15 076 грн., що підтверджується наявними в справі квитанціями про оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права власності скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_5.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло киянам» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія» «Столиця» на користь ОСОБА_1 судовий збір 15 076 грн. в рівних частках з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: