УХВАЛА

іменем україни

8 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_7, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_3 24 грудня 2007 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 45 885 дол. США строком до 24 грудня 2021 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем 26 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала, в зв'язку із чим рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22 березня 2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач також направляв відповідачам вимоги про звільнення спірного житлового приміщення, однак відповідачі добровільно не виселились.

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило виселити з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого постійного житла.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа в апеляційному порядку переглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем виконані імперативно-диспозитивні приписи, встановлені ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового приміщення, на яке здійснено звернення як на предмет іпотеки.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду та вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги. При цьому суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_3, не зазначивши в ухвалі, чи був заявник повідомлений про дату апеляційного розгляду.

Проте такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою ЦПК України про апеляційне провадження.

Апеляційний суд розглядає справу з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Згідно з правилами ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

З матеріалів справи убачається, що на судове засідання у суді апеляційної інстанції, призначене на 5 травня 2016 року, судову повістку ОСОБА_3 не отримала, оскільки судова повістка на її ім'я повернулась до суду з поміткою - за зазначеною адресою не проживає, що не є доказом виконання судом вимог ст. ст. 74 - 76 ЦПК України, тобто не є доказом, який підтверджує належну фіксацію повідомлення про дату судового засідання (т. 2 а. с. 230).

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_3, апеляційний суд неналежним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, не навів у судовому рішення мотивів відхилення таких доводів, при тому, що й районний суд розглянув справу за відсутності відповідача.

За таких обставин ухвала апеляційного підлягає скасуванню як така, що постановлена із порушенням норм процесуального права, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_7, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик