АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1029/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м .Черкаси від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за аліментами, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за аліментами обґрунтовуючи його тим, що відповідач по справі являється їй рідним батьком. До настання повноліття позивача (до квітня 2007 року ) з відповідача на її утримання стягувалися аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів, які він виплатив в повному обсязі. З 01.09.2006 року позивач навчалася в Черкаському медичному коледжі, на договірній основі (терміном 2,6 років) з оплатою за навчання 7800 грн. Оплачувати навчання позивачка і її мати не мали змоги. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2007 року позовні вимоги ОСОБА_9 були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача були присуджені до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 21.05.2007 року та до закінчення навчання, тобто до 01.03.2009 року, але не довше досягнення нею 23-х років. Позивач зазначає, що відповідач хоч і затримував виплату, але ж виконував обовязки щодо її утримання. Починаючи з вересня 2008 року по квітень 2012 року припинив здійснювати виплати, цей факт підтверджується розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ОСОБА_10 Станом на квітень 2012 року, тобто на момент досягнення позивача 23-х років, заборгованість ОСОБА_7 по сплаті аліментів становить 20500 грн. У звязку з навмисним ухиленням відповідача від сплати аліментів в період навчання в Черкаському медичному коледжі (з 01.09.2006 року по 01.03.2009 року) позивач і її матір були змушені сплачувати за навчання самостійно. Вони ніде не працювали, це негативно позначалося на їх матеріальному благополуччі. Влітку 2009 року позивач вступила до Черкаського національного університету імені ОСОБА_11, на факультет психології, (період навчання 4,5 роки) на контрактну основу, про що позивач сповістила відповідача, але він відмовився продовжувати виплачувати аліменти у розмірі визначеному судом, у звязку з чим вона була змушена обрати заочну форму навчання, для того щоб у вільний від навчання час мати можливість заробляти кошти для оплати свого ж навчання. На підставі вище перерахованого просить суд, стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20500 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з 01.05.2007 року по 01.04.2012 року у сумі 8675 грн.

03.02.2017 року представник позивача - адвокат ОСОБА_6 подав до канцелярії Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах в розмірі 34925 грн., в тому числі борг - 20500 грн., пеню - 8675 грн., індексацію аліментів - 322,75 грн., втрати внаслідок інфляції - 4952 грн. та 3% річних- 475,72 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача адвокат ОСОБА_6 збільшені позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Рішенням Придніпровського районного суду м .Черкаси від 10 березня 2017 року в позові ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за аліментами відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7І є батьком ОСОБА_8, згідно копії свідоцтва про народження ( а. с. 13).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2007 року присуджено до стягнення з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Хутор Подгорний, громадянина України, аліменти на користь повнолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21 травня 2007 року та до закінчення нею навчання тобто до 01.03.2009 року, але не довше досягнення нею 23 років (а.с. 11).

Даним заочним рішенням встановлено, що згідно довідки Черкаського медичного коледжу від 15 травня 2007 року № 473/07, ОСОБА_9В являється студенткою II ак В (11) курсу, денної форми навчання на контрактній основі, з 01.09.2006 року по 01.03.2009 рік.

Отже, в раніше зазначеному рішенні не були дослідженні ті докази, що позивач навчалася в Черкаському національному університеті імені ОСОБА_11 на факультеті психології, оскільки воно було винесене до початку навчання у цьому навчальному закладі. Дане рішення не можна продовжити до виконання (коли позивач навчалася не у Черкаському медичному коледжі).

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно копії довідки-розрахунку виданої Придніпровським ВДВС м. Черкаси за №ДВ-14 від 13.09.2016 року про заборгованість аліментів по виконавчому листу №2-1994 від 19.07.2007 року Придніпровського районного суду м. Черкаси заборгованість ОСОБА_7І в період з травня 2007 року по квітень 2012 року становить 20500 грн.( а. с. 9 -10).

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

В судовому засіданні встановлено, що в добровільному порядку відповідачем рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі не виконувалось, але платежі ним були здійснені у листопаді 2007 року в сумі 3500 грн., у травні 2008 року в сумі 2500 грн. та в серпні 2008 року в сумі 3500 грн., що підтверджується копією розрахунку державного виконавця (а.с.9).

Колегія суддів вважає, що районним судом правильно встановлено, що відповідач зобовязаний був платити аліменти на користь позивача в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21 травня 2007 року по 01.03.2009 року, а заборгованість відповідача в період з 02.03.2009 року по 01.04.2012 ( до досягненню позивача 23 років) не доведена, оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліментів за вказаний період.

Суд не бере до уваги довідку Придніпровським ВДВС м. Черкаси за №ДВ-14 від 13.09.2016 року у звязку з тим, що зобовязання відповідача повинно було припинитися 01.03.2009 року по закінченню навчання позивача в Черкаському медичному коледжі.

Таблиця щодо нарахованих відсотків пені по несплаті аліментів не береться судом до уваги, оскільки відповідачем здійснювалась оплата за пропущені періоди.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, обов'язковою умовою застосування юридичної відповідальності у вигляді стягнення неустойки є винна протиправна поведінка особи, тобто воно можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо.

При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Моментом невиконання судового рішення є початок ухилення від його виконання або перешкоджання його виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином дана стаття передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи.

Колегія суддів погоджується із думкою районного суду, що на підставі наведеного і того, що представником позивача не доведено вину відповідача, а збільшені позовні вимоги є похідними, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин, судом першої інстанції ухвалено законне та обгрунтоване рішення, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні доказів, наданих сторонами, а тому воно зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апелянта не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої та апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м .Черкаси від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за аліментами залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :