Справа №621/2182/16-ц
Пр.№2/621/173/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа директор Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

08.11.2016 року ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС, третя особа директор Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», а 03.02.2016 року збільшила позовні вимоги та просила визнати її звільнення з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», відповідно наказу №573-к від 30.09.2016 року незаконним, поновити її на роботі на посаді оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.09.2016 року по день ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позову ОСОБА_3, вказала, що з 23.09.1991 року працювала на Зміївській ТЕС.

30.09.2016 року була звільнення з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій в звязку зі скороченням чисельності, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказала на незаконність її звільнення з посади враховуючи, що вона пропрацювала на підприємстві 26 років, дисциплінарних стягнень не мала.

З 23.09.1991 року по 18.08.2015 року працювала на посаді машиніста насосних установок.

У липні 2015 року начальник цеху КТЦ-1 ОСОБА_5, повідомив про скорочення штату та запропонував перейти на іншу роботу на посаду оператора очисних споруд на що позивач погодилась і з 13.08.2015 року розпочала роботу, у цеху теплопостачання та підземних комунікацій працювало ще 12 операторів.

У червні 2016 року начальник цеху теплопостачання та підземних комунікацій ОСОБА_6, повідомив позивача про те, що вона підлягає скорочення, в подальшому про вказану обставину її було повідомлено письмово.

Таким чином, з невідомих причин та підстав, без визначення кількості працівників, які підлягають скороченню, виконання положень ст. 42 КЗпП України, відповідач прийняв рішення про скорочення саме позивача, що на її думку є незаконним.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала позов з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні вказала, що скорочення чисельності штату працівників на підприємстві дійсно мало місце. Однак, робота створеної, відповідно до наказу №311 від 17.06.2016 року комісії «Про скорочення чисельності» носила формальний характер. Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії з визначення переважного права на залишенні на роботі від 19.07.2016 року, начальник ВОПтаЗ ОСОБА_7, оголосила списки працівників, які підлягають скороченню на підставі службових записок, наданих начальниками цехів, в тому числі і ОСОБА_3 Питання з визначення переважного права на залишенні на роботі всіх працюючих 13 операторів очисних споруд 3 дільниці з експлуатації очисних споруд не вирішувалось взагалі, не розглядалось питання хто з операторів має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, відповідне рішення було прийняте лише на підставі службової записки начальника цеху ОСОБА_6 Наведені факти, на думку представника позивача, свідчать про невиконання відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України, у звязку з чим відповідач безпідставно визначив, що скороченню підлягає саме ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва та праці у виді скорочення чисельності працівників. Так, наказами Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» №311 від 17.06.2016 року «Про скорочення чисельності» та №357 від 11.07.2016 року «Про зміни штатного розпису» внесені зміни до штатного розпису, відповідно до яких посаду, яку обіймала позивач, було скорочено. При цьому, в порядку ст. 49-2 КЗпП України, позивач за два місяці була попереджена про звільнення із займаної посади, факт отримання попередження засвідчено особистим підписом і записами ОСОБА_3 (Наказ Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» №445-к від 20.07.2016 року «Про попередження про заплановане звільнення у звязку зі скороченням чисельності» та попередження від 21.07.2016 року з підписом ОСОБА_3І.). Позивачу пропонувалися всі вакантні посади по Зміївській ТЕС та всім відокремленим підрозділам товариства «Центренерго» станом на 21.07.2016 року (день попередження про наступне вивільнення), неодноразово протягом наступних двох місяців до 30.09.2016 року та станом на 30.09.2016 року (день звільнення), проте остання згоди на зайняття запропонованих посад не надала, про що свідчать її особисті підписи та відповідні записи в Списках вакантних посад станом на 21.07.2016 року (під номером 25), станом на 01.08.2016 року (під номером 23 та 24), станом 01.09.2016 року (під номером 5), станом на 12.09.2016 року (під номером 17 та 15), станом на 20.09.2016 року (під номером 15 та 12), станом на 30.09.2016 року. Із заповнення штатного розпису Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» вбачається, що станом на 30.09.2016 року, день звільнення позивача, у Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» були відсутні вакантні посади у Цеху теплопостачання та підземних комунікацій. Вакантна посада оператора очисних споруд 3 розряду Цеху теплопостачання та підземних комунікацій на день звільнення ОСОБА_3 була відсутня в штатному розписі, що підтверджується Наказом Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» №357 від 11.07.2016 року «Про зміни штатного розпису» та списками вакантних посад на 30.09.2016 року та 11.10.2016 року. Також, до дати звільнення ОСОБА_3 відповідачем було отримано згоду профспілкової організації на розірвання трудового договору з ОСОБА_3І за п.1 ст.40 КЗпП. Щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності, згідно частини другої статті 42 КЗпП України, таких обставин встановлено не було. Так, як вбачається з Протоколу засідання комісії з визначення переважного права на залишення на роботі №1 від 19.07.2016 року, ОСОБА_3 має повну загальну середню освіту, стаж роботи 24 роки, одружена, дітей не має. При цьому, як свідчить копія трудової книжки позивача, вона була переведена оператором очисних споруд З розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій 13.08.2015 року, таким чином, на момент обрання її кандидатури на звільнення було проаналізовано, що в даному цеху вона проробила менше року, тоді як згідно довідки про стаж роботи операторів очисних споруд 3 р. ЦТтаПК №05/26 від 10.02.2017 року, інші оператори мають більш тривалий стаж роботи на даній посаді та в даному цеху. При цьому, будь-яких відомостей на підтвердження більш високої кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_3 у відповідача немає. За наказом №573/к від 30.09.2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій в звязку зі скороченням чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з даним наказом позивач 30.09.2016 року ознайомлена під підпис. При звільненні з позивачем були проведені всі розрахунки, відповідно до вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України. Таким чином, вважає, що Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» не порушувалися вимоги ст. ст. 42, 49-2, 116 КЗпП при звільненні позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 23.09.1991 року працювала на Зміївській ТЕС ПАТ «ДЕК«Центренерго» та, відповідно до наказу № 573к від 30.09.2016 року, звільнена у звязку зі скороченням чисельності за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-6)

Даний факт підтверджується довідкою № 490, виданою 13.12.2016 року Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго», з якої вбачається, що ОСОБА_3 працювала на підприємстві з 23.09.1991 року по 30.09.2016 року (а.с. 47)

Відповідно до наказу № 311 від 17.06.2016 року «Про скорочення чисельності», у звязку з необхідністю стабілізації показників ліквідності, платоспроможності та фінансової стійкості Товариства, а також недопущення виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати та на виконання рішення Дирекції ПАТ «Центренерго» від 13.06.2016 року (протокол засідання № 24/2016) наказом в.о. генерального директора ПАТ «Центренерго» від 14.06.2016 року № 93 було оголошено проведення скорочення чисельності персоналу в межах 4% облікової чисельності працівників Товариства станом на 31.05.2016 року, при цьому перевагу в скороченні надавати адміністративно управлінському персоналу (а.с. 42)

Наказом № 357 від 11.07.2016 року «Про зміни штатного розпису» з 08.07.2016 року виключено зі штатного розпису, у тому числі, посаду оператора очисних споруд 3 розряду дільниці з експлуатації очисних споруд цеху теплопостачання та підземних комунікацій (а.с. 43)

Провідним фахівцем з кадрових питань ВК ОСОБА_8 винесено попередження в порядку ст. 49-2 КЗпП оператору очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій ОСОБА_3 про те, що на виконання наказу по Зміївській ТЕС від 17.06.2016 року № 311 «Про скорочення чисельності», наказу від 11.07.2016 року № 357 «Про зміни штатного розпису», наказу від 20.07.2016 року № 445-к «Про попередження про заплановане звільнення у звязку зі скороченням чисельності», керуючись п. 1 ст. 40, ст. ст. 43, 49-2 КЗпП України, повідомлено про те, що з штатного розпису виключена (скорочена) посада оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій та запропоновано вакансії згідно переліку, з яким ОСОБА_3 ознайомлена під розпис 21.07.2016 року (а.с. 38, 81-150)

30 вересня 2016 року директором Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_4 винесено наказ № 573/к про припинення трудового договору з оператором очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій ОСОБА_3 у звязку зі скороченням чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41)

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету № 39 від 01.09.2016 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 (а.с. 45-46)

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, судом встановлено та власне не спростовувалось сторонами факт того, що скорочення чисельності штату працівників Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» дійсно мало місце.

Роботодавець дотримався норм законодавства в частині повідомлення ОСОБА_3 про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяця.

Позивачу пропонувались всі вакантні посади, станом на 21.07.2016 року, остання згоди на їх зайняття не надала, про що ОСОБА_3 зазначила в судовому засіданні та підтверджується предявленими відповідачем письмовими доказами. (а.с. 135-150)

Була отримана згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з ОСОБА_3

Однак, суд дійшов висновку про неправомірність дій роботодавця щодо вивільнення ОСОБА_3, з огляду на невиконання положень ст. 42 КзпП України.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з визначення переважного права на залишення на роботі № 1 від 19.07.2016 року, на засіданні оголошено списки працівників, які підлягають скороченню на підставі службових записок, наданих начальниками цехів та прийнято рішення про скорочення, зокрема і ОСОБА_3 (а.с. 39-40)

Питання про кваліфікацію, продуктивність праці, наявність переважного права залишення на роботі серед 13 працівників операторів очисних споруд 3 розряду ЦТ та ПК на засіданні комісії взагалі не розглядалось.

Не містить висновків про відсутність переважного права залишення на роботі ОСОБА_3 та виконання вимог ст. 42 КЗпП України й службова записка начальника цеху ОСОБА_6 (а.с. 122), в якій визначені прізвища працівників, які підлягають скороченню, тобто не зрозумілим є факт з яких саме підстав начальник цеху прийняв рішення щодо кандидатури саме ОСОБА_3

Слід зауважити, що доводи представника відповідача, що ОСОБА_3 працює в цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС лише з 2015 року, тобто найменший термін, серед інших працівників, що стало підставою прийняття рішення саме по її кандидатурі суд до уваги не приймає, оскільки переважне право визначається тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, а не в окремому підрозділі, цеху.

Судом були досліджені копії особових справ та трудових книжок операторів 3 розряду очисних споруд цеху теплопостачання та підземних комунікацій з аналізу яких встановлено, що окрім ОСОБА_3, принаймні ще два працівника, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10, мали рівні умови, виходячи з контексту ст. 42 КЗпП України.

Однак, роботодавцем вказане питання взагалі не розглядалось та не було прийнято до уваги.

Тобто, склалася ситуація, коли начальник цеху ОСОБА_6, який в силу п. 5.3 Посадової інструкції має право лише представляти директорові електростанції пропозиції про прийом на роботу, переведення та звільнення службовців і робочих цеху, самостійно, без відповідного обґрунтування визначає кандидатуру ОСОБА_3, як таку, що підлягає вивільненню, що на розсуд суду є неправомірним.

За змістом ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у звязку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно з ч. 2 ст. 235 цього ж Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховним Судом України в Постанові від 14 вересня 2016 року по справi № 6-419цс16 сформована наступна правова позиція щодо порядку розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, за правилами частини другої статтi 235 КЗпП України при ухваленнi рiшення про поновлення на роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно приймає рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить рiшення про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу. Середнiй заробiток працiвника визначається вiдповiдно до статтi 27 Закону України «Про оплату працi» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомiсячна заробiтна плата за час вимушеного прогулу працiвника обчислюється виходячи з виплат за останнi два календарнi мiсяцi роботи, що передують подiї, з якою повязана виплата, тобто дню звiльнення працiвника з роботи. Вiдповiдно до пункту 5 роздiлу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробiтку, що пiдлягає виплатi за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробiтна плата працiвника, яка згiдно з пунктом 8 цього Порядку визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi протягом двох мiсяцiв робочi (календарні) днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днiв за цей перiод. Пiсля визначення середньоденної заробiтної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працiвнику здiйснюється нарахування загальної суми середнього заробiтку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробiтної плати на середньомiсячне число робочих днiв у розрахунковому перiодi (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомiсячне число робочих днiв розраховується дiленням на 2 сумарного числа робочих днiв за останнi два календарнi мiсяцi згiдно з графiком роботи пiдприємства, установи, органiзацiї, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крiм того, положеннями роздiлу ІІІ Порядку передбаченi виплати, якi пiдлягають i не пiдлягають урахуванню (зокрема, одноразовi виплати, соцiальнi виплати, окремi види премiй тощо) при обчисленнi середньої заробiтної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 була звільнена у вересні 2016 року, тобто місяцями, які передували її звільненню є липень та серпень. Позивач отримала заробітну плату: за липень 2016 року 6195,20 грн.; за серпень 2016 року 6583,01 грн. За вказані місяці було відпрацьовано 41 робочий день.

Отже, сума середньоденного заробітку ОСОБА_3 становить (6195,20 + 6583,01) / 41 = 311 грн. 66 коп.

Як зазначалося вище для розрахунку суми середнього заробiтку за час вимушеного прогулу необхідна така розрахункова величина, як середньомiсячне число робочих днiв у розрахунковому перiодi, яке, в свою чергу, розраховується дiленням на 2 сумарного числа робочих днiв за останнi два календарнi мiсяцi згiдно з графiком роботи пiдприємства.

Так, сумарна кількість робочих днiв ОСОБА_3 за останнi два календарнi мiсяцi становить 41 робочий день. Таким чином, середньомiсячне число робочих днiв становить 41 / 2 = 20,5.

Встановлено, що виплата середнього заробiтку за час вимушеного прогулу проводиться за весь час прогулу.

З моменту звільнення ОСОБА_3 до дня ухвалення рішення по даній справі минуло 7 місяців (з 31 вересня 2016 року по 07 квітня 2017 року).

З огляду на викладене розмір середнього заробiтку ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу становить 311,66 (середньоденна заробiтна плата) * (20,5 (середньомiсячне число робочих днiв за весь час вимушеного прогулу) * 7 (кількість місяців з 31 вересня 2016 року по 01 квітня 2017 року) + 5 (робочих днів в квітні 2017 року)) = 311,66 * (20,5 * 7 +5) = 46281 грн. 51 коп.

На підставі викладеного, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 235, 492 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 212-215 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа директор Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.

Визнати звільнення ОСОБА_3 з посади оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», згідно наказу №573 - к від 30.09.2016 року незаконним.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді оператора очисних споруд 3 розряду цеху теплопостачання та підземних комунікацій Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.09.2016 року по 07.04.2017 року у розмірі 46281 (сорок шість тисяч двісті вісімдесят одна) грн. 51 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції на користь держави судовий збір у сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2017 року.

Головуючий: