У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання Москалик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення збитків.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені нею витрати у розмірі 10700 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Пояснює, що після перепланування секції № 525 у квартиру № 61 будинку по вул. Д.Галицького, 11 у м.Рівному та приватизації даної квартири сім'єю ОСОБА_5, сім'я ОСОБА_3 із 2 осіб (вона та син ОСОБА_6С.) залишилася бути зареєстрованою у гуртожитку по вул. Данила Галицького, 11.

Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не міг там проживати і бути зареєстрованим, оскільки між ними шлюбні відносини були припинені ще у 1999 році, у зв'язку з тим, що він переїхав проживати до свого батька за адресою м. Рівне, вул. Гагаріна, 63/46, де проживає і на даний час та зареєстрований за даною адресою з 28.11.1999 року, а шлюб між ними був розірваний ще 15.01.2009 року.

Крім того, кошти стягнуто з відповідачки на користь позивачки за період з січня 2013 року по листопад 2016 року. Проте, згідно угоди про найм житла від 04.2016 року, укладеного ОСОБА_3 з Державним навчальним закладом "Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі", ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_6 надано для проживання окрему кімнату площею 21,5 кв.м. в гуртожитку за адресою м.Рівне, вул.Д.Галицького, 11. В цей день їй було видано ордер на поселення №123 від 04.10.2016 та наказ на переселення у кімнату №103 гуртожитку за вказаною адресою. А тому, саме з 04.10.2016 вона вже не проживає в квартирі, яка належить на праві власності позивачці.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/7226/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_8

Провадження № 22-ц/787/382/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_9

У даному випадку позивачка не може бути кредитором і не має права вимагати виконання обов'язку оплати житлово-комунальних послуг як від одного з солідарних боржників, так і від усіх разом, оскільки вона, в силу ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не є виконавцем чи виробником цих послуг.

При стягненні коштів з відповідачки на користь позивачки за період з січня 2013 року по листопад 2016 року (за 3 роки 10 місяців) судом не застосовано строки позовної давності, що є порушенням ст. 256 ЦК України.

Стягнувши з відповідачки та користь позивачки половину сплаченої нею суми за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 700 грн. 16 коп., суддею допущено припущення, що сім'я відповідачки спожила рівно половину наданих у вищевказану квартиру житлово-комунальних послуг. Однак, жодних доказів цього позивачем не надано.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони та члени їх сімей несуть солідарну відповідальність по сплаті житлово-комунальних послуг як власники квартири та споживачі. Оскільки сплата проводилася виключно позивачкою, остання має право вимагати половину від сплаченої нею суми від відповідачки та членів її сім"ї так як інше не встановлено законом або договором між сторонами та має право вимагати виконання даного обов"язку в повному обсязі лише з відповідачки, як солідарного боржника, яка, виконавши даний обов"язок буде мати право на зворотну вимогу до решти солідарних боржників - ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, матеріалам справи.

Судом встановлено, що позивачка та члени її сім"ї (ОСОБА_10, ОСОБА_11В.) є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Позивачка, будучи власником квартири № 61 уклала відповідні договори про надання комунальних послуг, сплачувала за них кошти.

По листопад 2016 року в одній з кімнат даної 2-х кімнатної квартири проживала відповідачка із членами своєї сім"ї - ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Вони користувалися всіма комунальними послугами, які не оплачували.

Дана обставина відповідачкою не заперечувалася у процесі розгляду справи.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що між сторонами виник спір щодо стягнення сплаченої вартості комунальних послуг між власником квартири та особами, що проживаєють у квартирі і користуються цими послугами.

Розмір понесених позивачкою витрат розрахований нею правильно і відповідачкою не спростований.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачкою подавалася заява про застосування позовної давності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_12 ОСОБА_9

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2