печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєвій М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору про користування електричною енергією недійсним

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання недійсним договору про користування електричною енергією №8 від 28.09.2016р. укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та ОСОБА_2 В обґрунтування позовних вимого посилається на те , що є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Оскільки оспорюваний договір укладений без його згоди, то він повинен бути визнаний недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні позивач, представник позивача ОСОБА_3 позов підтримали , просили задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» Браницький Д.Ю. проти позову заперечував, вказував на те що , позивачем

не дотримано вимог статей 57, 60 ЦПК України, позовні вимоги є суперечливими та грунтуються на прикладах та припущеннях;на невірному трактуванні положень нормативно - правових актів;способи захисту обрані позивачем та заявлені в позовній заяві, не відповідають способам захисту встановлених в законі або договорі;невірно зазначені сторони по справі. Договір про користування електричною енергією, за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу певного товару, і є двостороннім. Права, обов'язки і відповідальність за його укладення і виконання несуть обидві сторони. Відповідно залучення до справи гр. ОСОБА_2 як третьої особи, а не співвідповідачем є певним порушенням норм процесуального права. Крім того не наведено та неконкретизовано які саме його права та/або інтереси порушено, оскільки він не проживає за спірною адресою, та фактично не користується електричною енергією, дані позовні вимоги порушують норми частин 3 статті 13 Конституції та частини 5 статті 319 ЦК України щодо заборони власнику використовувати право власності на шкоду інтересам людини та суспільства. Оскільки, наслідком визнання недійсним договору про користування електричною енергією буде обов'язок припинити постачання електричної енергії в житловий будинок, де фактично мешкає гр. ОСОБА_2 зі своєю сім'єю, що в свою чергу призведе до порушення прав та звичного укладу життя цих громадян.

3-тя особа ОСОБА_2, представник ОСОБА_5 проти позову заперечувала , вказувала на те що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер їх батько ОСОБА_6 , з яким був укладений договір на користування електроенергією .Звернувши увагу , що з лічильником не все гаразд , попросила позивача вирішити питання з заміною лічильника. 12.09.2016р. звернувшись до відповідача з»ясувала , що заявки на лічильник не надхлжило від позивача,тому оформила заявку на технічну перевірку лічильника від свого імені. 23.09.2016р. було встановлено новий лічильник на 28.09.2016р. уклала договір на користування електричною енергією про що розповіла позивачу, права його не порушувала.

Суд , заслухавши пояснення сторін, 3-ї особи, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого.

Встановлено , що 28.09.2016р. укладено між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та ОСОБА_2 договір про користування електричною енергією №8 розташований за адресою: АДРЕСА_1

За даною адресою на час укладення договору була зареєстрована ОСОБА_2, яка є співвласником будинку з позивачем.(а.с.33)

Згідно статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Це право закріплено безпосередньо у Конституції України (стаття 55), Цивільному кодексі України (статті 15, 16).

Згідно статті 92 Конституції України, виключно законами України, визначаються основні засади організації та експлуатації енергосистем.

Взаємовідносини в сфері електроенергетики між споживачем та постачальником електричної енергії регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, нормами Закону України «Про електроенергетику» №575/97-ВР від 16.10.1997р., Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. (надалі - ПКЕЕ), Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. , іншими нормативно - правовими актами України.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про електроенергетику» «Обов'язки та відповідальність споживачів енергії», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно- технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Дані положення кореспондуються з нормами статей 19, 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», якими встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а також обов'язок споживача на укладення договору на надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно пункту З ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору (пункт 7 ПКЕЕН).

Під об'єктом побутового споживача розуміється житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування (п. 2 ПКЕЕН).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» побутовий споживач електричної енергії (побутовий споживач) - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність, на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником.

При таких обставинах споживання електричної енергії у приміщеннях житлового фонду фізичними особами здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією, що укладається відповідно до вимог ПКЕЕН.

Згідно статті 24 Закону України «Про електроенергетику», пункту З ПКЕЕН, електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору за умови, що нова електроустановка побутового споживача приєднана або потужність для діючої електроустановки побутового споживача збільшена в установленому законодавством порядку.

Встановлено , що в підтвердження права власності/користування об'єктом енергопостачання ОСОБА_2 при укладанні спірного договору надані документи, передбачені чинним законодавством для укладення договору про користування електричною енергією, зокрема свідоцтво про право на спадщину, паспорт із зазначенням реєстрації місця проживання саме в спірному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Стаття 630 ЦК України визначає типові умови договору певного виду, які оприлюднені у встановленому порядку, до яких можна віднести Типовий договір про користування електричною енергією.

За приписами статей 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, сторони договору мають право конкретизувати його умови. Проте, відкореговані умови такого договору повинні відповідати умовам Типового договору та актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, про прийняття цієї пропозиції.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 215 ЦК України встановлено , що: Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочнну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вважаємо, що в даному випадку будь-які підстави передбачені статтею 203 ЦК України для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть

бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 275 ЦК захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом (крім тих, які передбачені у ст. 16 ЦК) відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Таким чином, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, якій не передбачений ні законом, ні договором. Тобто, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між,сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, та який відповідає характеру порушення його права чи інтересу, який грунтується на законі або договорі.

Крім того , Договір про користування електричною енергією, за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу певного товару, і є двостороннім. Права, обов'язки і відповідальність за його укладення і виконання несуть обидві сторони. Відповідно залучення до справи гр. ОСОБА_2 як третьої особи, а не співвідповідачем порушує її процесуальні права.

Твердження позивача , що укладений спірний договір не відповідає типовому договору затвердженому Постановою КМУ від 23.08.2016р. № 591 , не можуть бути прийняті судом , оскільки укладеним спірним договором в старій редакції права сторін не порушені та не позбавляють права укласти договір в новій формі згідно типового.

Як вказував в судовому засіданні представник відповідача спірний договір не був укладений згідно типового , оскільки ще не були виготовлені бланки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні , безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем вимог чинного законодавства України та порушення його права в обраному способу захисту.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору про користування електричною енергією недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.