Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Коновалова В.А.
Провадження № 22ц/782/242/17
УХВАЛА

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Дронської І.О., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якої діє представникОСОБА_3,

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, треті особи - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Служба у справах дітей Ржищівської міської ради Київської області,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що 27 вересня 2003 року між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 26 липня 2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 14 серпня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів у сумі 28737,45 грн. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно та не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надавав і не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з нею, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не дарить подарунки на день народження, іграшки.

Також позивачем зазначено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не відвідував і не відвідує її вдома, у школі.

Службою у справах дітей проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає неповнолітня донька, та встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини, а також зафіксовані покази свідків про те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку та не відвідує її всі ці роки.

На підставі поданих позивачем документів Службою у справах дітей та сім'ї виконкому Ржищівської міської ради Київської області проведено службове розслідування по факту недбалого батьківства ОСОБА_5 та 15 вересня 2016 року надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивач просив суд позбавити ОСОБА_5батьківських прав стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 березня 2017 року відмолено у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якої діє представникОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Представник Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач, відповідач, представник Служби у справах дітей Ржищівської міської ради Київської області всудове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що 27 вересня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 31. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_2.

Батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 24 квітня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиціїКиївської області.

Заочним рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 26 липня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі розірвано.

Заочним рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 14 серпня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2.

21 вересня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого 21 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ржищівського міського управління юстиції Київської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2.

Згідно характеристики на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, учениці 4-Б класу Ржищівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Олега Кошового, виданої Ржищівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів імені Героя Радянського Союзу Олега Кошового Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна, дисциплінована учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Здібна, має гарну пам'ять, творче мислення, відповідально ставиться до навчання. Вихованням займається мама, приділяє належну увагу вихованню дочки, цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори та шкільні свята. Батько ОСОБА_5 нехтує вихованням, жодного разу не відвідував школу, батьківські збори. Класний керівник жодного разу його не бачила. Натомість, вітчим приводить дитину та забирає зі школи, цікавиться навчанням, приймає активну участь у житті класу, надає допомогу класному керівнику та школі.

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання, затвердженою Службою у справах дітей Ржищівської міської ради Київської області від 24 червня 2016 року, умови проживання, створені матір'ю та вітчимом дитини за адресою: АДРЕСА_1, повністю відповідають потребам та інтересам дитини. Наявна дитяча кімната, облаштована необхідним речами побуту для повноцінного розвитку, навчання та виховання.

Актом, затвердженим Ржищівською міською радою Київської області від 11 серпня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_5 - колишній чоловік ОСОБА_2, в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не проживає з липня 2012 року. Вихованням та утриманням неповнолітньої ОСОБА_4 займається мама ОСОБА_2, та її теперішній чоловік - ОСОБА_8.

Згідно із висновком Ржищівської міської ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 15 вересня 2016 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, повністю ухилився від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини, не усвідомлює всієї відповідальності за неї. Враховуючи інтереси дитини, необхідність умов виховання на належному рівні, орган опіки та піклування Ржищівської міської ради Київської області вважає, що слід позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом взято до уваги, що ОСОБА_5 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 23 липня 2012 року по 01 січня 2017 року у розмірі 12928,18 грн., про що свідчить довідка Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 345/03-50 від 18 січня 2017 року. Заборгованість позивача зі сплати аліментів в період з часу видачі аналогічної попередньої довідки, яка надана позивачем, зменшилася на 15809,27 грн., що на думку суду свідчить про намагання відповідача належним чином надавати кошти на утримання дитини. При цьому суд врахував, що відповідач створив іншу сім'ю та має на утриманні ще одну малолітню дитину, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження, а згідно із довідкою про доходи, виданою ТОВ «Редбуд Донбас», відповідач з жовтня 2013 року не отримує заробітної плати на посаді директора, що також підтверджується відомостями про суми виплачених доходів з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України.

Тому суд першої інстанції з урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги показання свідка, дійшов висновку, що відповідач в міру своїх об'єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дитини, спілкується з дитиною тими засобами, які дозволяють спілкування на значній відстані від місця проживання дитини, виявляє інтерес до дитини, що доводить відсутність факту ухилення відповідача від виховання дитини, а також доводить відсутність факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Негативна поведінка та бездіяльність з боку відповідача відсутня, а висновок Ржищівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав від 15 вересня 2016 року є необґрунтованим, адже такий висновок не враховує, що відповідач намагається забезпечити необхідний добробут дитини, спілкується з дитиною тими засобами, які дозволяють спілкування на значній відстані від місця проживання дитини, виявляє інтерес до дитини, а тому позов не підлягає задоволенню.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_2звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила його ухилення від виконання обов'язків з виховання дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з п.п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов'язку і невиконання обов'язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо доньки, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

В судовому засіданні відповідач зазначав, що бажає спілкуватися із своєю донькою та спілкується з дитиною тими засобами, які дозволяють спілкування на значній відстані від місця проживання дитини.

Отже сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав, свідчить про його інтерес до доньки, бажання брати участь у її вихованні, допомагати їй матеріально, його бажання бути батьком.

Крім того, показаннями свідка підтверджується, що відповідач спілкується з донькою за допомогою відеозв'язку в мережі Інтернет.

Колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками стосовно дочки та ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, хоча це є її процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Ржищівської міської ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки, оскільки він є необґрунтованим, а саме не враховує, що відповідач намагається забезпечити необхідний добробут дитини, спілкується з дитиною тими засобами, які дозволяють спілкування на значній відстані від місця проживання дитини, виявляє інтерес до дитини.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, а також враховує те, що висновок складений без з'ясування всіх обставин, які мають суттєве значення. Так, в висновку зазначено, що батьки дитини розлучилися у 2012 році, відтоді донька проживає з матір'ю ОСОБА_2 і за словами жінки, з того часу батько дитини ОСОБА_5, не приймає участі у вихованні дитини, не допомагає утримувати її матеріально, не виявляв бажання поспілкуватися.

Отже висновок службою у справах дітей і сім'ї Ржищівської міської ради Київської області здійсненний за словами матері дитини, без спілкування з батьком дитини та без з'ясування думки дитини.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що висновок служби у справах дітей і сім'ї Ржищівської міської ради Київської області від 15 вересня 2016 року про визнання доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_4 є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, та під час його складання не в повній мірі враховано обставини, які мають суттєве значення.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов'язків. Висновок органу опіки та піклування в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано не взяв до уваги ствердження позивача про те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, а взяв до уваги ствердження відповідача та свідка - мати відповідача, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Зазначене вище дає підстави для висновку про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, а пояснення позивача, які отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування.

Позивачем на спростування обставин, зазначених свідком, суду доказів надано не було.

Що стосується посилання апелянат на те, що відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, то відповідач під час розгляду справи заперечував проти цього, та зазначив суду, що він не проти надавати такого дозволу, проте нотаріусом в м. Сєвєродонецьку зазначено про необхідність надання нотаріально засвідченої копії свідоцтва про народження дитини, яка не була надана позивачем.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оскільки про обставини щодо ненадання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон посилається позивач, то він і зобов'язаний у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України надати суду докази на підтвердження цих обставин.

Доводи апеляційної скарги стосовно зазначення в рішенні, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів у період часу видачі аналогічної попередньої довідки, зменшилася на 15809 грн. 27 коп., що на думку суду свідчить про намагання відповідача належним чином надавати кошти на утримання дитини, однак при цьому судом не були з'ясуванні всі обставин щодо підстав зменшення розміру заборгованості, відповідають матеріалам справи, однак не є підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Так, в довідці від 23 березня 2017 року, виданої Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області, зазначено, що у зв'язку з наданням боржником довідки про те, що він офіційно працює в ТОВ «Редбуд Донбас» та не отримує заробітну плату, державним виконавцем зроблено перерахунок заборгованості по аліментам і заборгованість по аліментам ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 23.07.2012 року по 01.03.2017 року складає 14571 грн. 18 коп. Зі змісту помісячного розрахунку вбачається, що аліментні зобов'язання відповідачем в 2012 році виконувалися, в 2013 році не в повному обсязі. Також в довідці зазначено про сплачені відповідачем суми коштів в січні, березні, квітні 2014 року, квітні 2015 року та в грудні 2016 року, які не були зазначені в раніше виданої Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області довідці від 10.06.2016 року № 6640/03-50.

Зазначені вище обставини, свідчать про те, що заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів зменшилася як у зв'язку із сплатою, але у сумі 3400 грн., а не як зазначено в рішенні суду, так і у зв'язку зі здійсненням державним виконавцем перерахунку заборгованості на підставі наданих відповідачем відомостей.

Однак, неправильне встановлення судом першої інстанції обставин щодо підстав зменшення заборгованості зі сплати аліментів не призвело до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування рішення суду не має.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє представникОСОБА_3, відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: