Номер провадження 2/754/1194/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретарів судового засідання Моторенко К.О., Давиденко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з даним позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.01.2015 р. між позивачем та відповідачем укладено договір поозики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 50 000 грн. та зобов'язався їх повернути до 01.03.2015 р. Вказаний договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. Однак, по закінченню вище зазначеного терміну повернення коштів і по даний час ОСОБА_2 грошові кошти позивачу так і не повернув, внаслідок чого позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом за захистом особистих майнових прав.

В судове засідання позивач у зв'язку зі станом свого здоров'я не з'явилась, надіслала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд винести рішення про задоволення позову.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що дійсно 09.01.2015 року він написав розписку про отримання від позивача ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 50 000 грн., однак кошти на руки та взагалі він не отримував, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судому встановлено, що 09.01.2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поозики у вигляді розписки, відповідно до розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50 000 грн. та зобов'язався їх повернути в строк до 01.03.2015 р.

На підставі ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На час розгляду справи оригінал боргової розписки знаходиться в матеріалах справи, яка була досліджена судом, відповідач не заперечував, що він власноруч написав дану розписку, що в свою чергу підтверджує невиконання відповідачем зобов'язання про поверненню суми боргу (а.с.29).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором позики не виконав, належних та допустимих доказів, які б вказували на виконання останнім своїх зобов'язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, суду відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ч. 3ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 79, 88, 169, 209, 210, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 50000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі - 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи та не були присутні під час його проголошення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2017р.

Суддя: Н.Г.Таран