АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7159/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1288/17Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Агрегатмаш» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом. Зазначала, що з 01 липня 2016р. працювала у відповідача на посаді юрисконсульта. Звільнена 19 серпня 2016 року за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором.

Вважає своє звільнення незаконним, так як порушене її право на працю. Адміністрація не забезпечила її належним робочим місцем, без її згоди вела відеоспостереження, допустила порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 4,5, 16, 17 та 19 серпня 2016р. про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган та звільнення за відсутність за робочому місці.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що її звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки вона не допускала невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обовязків.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 липня 2016 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Завод «Агрегатмаш» укладено трудовий договір, згідно якого позивача прийнято на роботу на посаду юрисконсульта.

Пунктами 7, 7.1. договору встановлено, що режим робочого часу з 01 липня по 18 липня 2016 року встановлюється з 9 години 00 хвилин до 19 годин 00 хвилин, з перервою для відпочинку і харчування з 13 годин 00 хвилин до 14 годин 00 хвилин. Фактичне місце роботи знаходиться за адресою: м. Кременчук, вул. Карла Маркса, 11/29 кімн. 14 для ознайомлення з документообігом ТОВ «Завод «Агрегатмаш».

Відповідно до пунктів 8, 8.1. договору, з 19 липня 2016 року встановлено інший режим робочого часу працівника з 8 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, з перервою на відпочинок і харчування з 12 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин. Також змінене фактичне місце роботи з 19 липня 2016 року за адресою: м. Світловодськ, вул. Єгорова, 77 для виконання посадових обовязків юрисконсульта (а.с. 8).

22 липня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до трудового договору від 01 липня 2016 року, згідно якої узгодили внесення змін до п. 8. Договору, встановивши працівнику режим робочого часу і фактичне місце роботи аналогічне встановленим у п. 7, 7.1. договору на постійний термін (а.с. 10).

Наказом № 17-к від 04 серпня 2016 року ОСОБА_2 було оголошено догану за самовільне залишення робочого місця та відсутність на робочому місці 29 липня 2016 року в період з 14 годин 45 хвилин до 18 години 00 хвилин, на підставі акту від 29 липня 2016 року і акту від 01 серпня 2016 року (а.с. 84). Згідно акту від 01 серпня 2016 року, складеного комісією у складі директора ОСОБА_3, заступника директора ОСОБА_4, головного бухгалтера ОСОБА_5, ОСОБА_2 відмовилася від надання пояснень щодо причин свого самовільного залишення робочого місця 29 липня 2016 року (а.с. 86).

Наказом № 18-к від 05 серпня 2016 року ОСОБА_2 було оголошено догану за самовільне залишення робочого місця та відсутність на робочому місці 01 серпня 2016 року в період з 14 годин 55 хвилин до 18 години 00 хвилин, на підставі акту від 01 серпня 2016 року і пояснення щодо акту від 01 серпня 2016 року (а.с. 24). Згідно пояснення наданого ОСОБА_2 02 серпня 2016 року щодо акту від 01 серпня 2016 року, остання заперечує свою відсутність на підприємстві роботодавця у вказаний в акті період часу. Крім того, зауважує, що акт підписаний особою, яка не має відношення до трудового процесу ТОВ «Завод «Агрегатмаш» (а.с. 89).

Наказом № 24-к від 16 серпня 2016 року ОСОБА_2 було оголошено догану за самовільне залишення робочого місця та відсутність на робочому місці 10 серпня 2016 року в період з 16 години 41 хвилини до 18 години 00 хвилин, на підставі акту від 10 серпня 2016 року і пояснення щодо акту від 10 серпня 2016 року (а.с. 95). Згідно пояснення наданого ОСОБА_2 11 серпня 2016 року щодо акту від 10 серпня 2016 року, остання вказує, що у вказаний період часу перебувала у вбиральні, а також виходила на пошту для відправки листа на імя директора ОСОБА_3 (а.с. 97).

Наказом № 25-к від 17 серпня 2016 року ОСОБА_2 було оголошено догану за самовільне залишення робочого місця та відсутність на робочому місці 11 серпня 2016 року в період з 11 годин 42 хвилини до 13 години 00 хвилин, на підставі акту від 12 серпня 2016 року і пояснення щодо акту від 12 серпня 2016 року (а.с. 102). Згідно пояснення наданого ОСОБА_2 12 серпня 2016 року щодо акту від цієї ж дати, остання вказує, що у вказаний період часу перебувала в коридорі за дверима кабінету (а.с. 104).

Наказом № 26-к від 19 серпня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків покладених трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, зазначено, що подібні порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 неодноразово вчиняла і раніше, за що відповідно до наказів № 17 від 04 серпня 2016 року, № 18 від 05 серпня 2016 року, № 24 від 16 серпня 2016 року, № 25 від 17 серпня 2016 року до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Підстави для наказу: доповідна записка заступника директора ОСОБА_4 від 17 серпня 2016 року; акт про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці від 17 серпня 2016 року, згідно якого ОСОБА_2 самовільно залишила робоче місце та була відсутня на робочому місці 16 серпня 2016 року з 17 години 24 хвилин по 18 годину 00 хвилин; пояснення юрисконсульта ОСОБА_2 до Акту від 17 серпня 2016 року (а.с. 105). Відповідно до пояснень ОСОБА_2 до акту від 17 серпня 2016 року, остання не залишала місця роботи, а саме будівлі за адресою: АДРЕСА_1, а її відсутність саме на робочому місце не є прогулом (а.с. 107).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України .

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України , чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 , 148 , 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Установлено, що ОСОБА_2 неодноразово допускала порушення трудової дисципліни у вигляді самовільного залишення робочого місця без поважних причин та відповідних дозволів адміністрації відповідача, внаслідок чого звільнена з підприємства 19 серпня 2016 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором.

Переліченими вище актами підтверджена відсутність позивача на роботі.

Між тим, ОСОБА_2 належними та допустимими доказами та відповідно до приписів ст.ст.10,60 ЦПК України не спростовані зазначені акти відсутності працівника на робочому місці.

Натомість, згідно табелю обліку робочого часу за липень-серпень 2016 року, кількість відпрацьованих ОСОБА_2 годин у дні, в які було встановлено її відсутність на робочому місці і притягнуто до дисциплінарної відповідальності, складає: 29 липня 2016 року 4, 45 год., 01 серпня 2016 року 4, 55 год., 10 серпня 2016 року 6, 41 год., 11 серпня 2016 року 6, 43 год., 16 серпня 2016 року 7, 24 год. (а.с. 138-139).

Крім того, ОСОБА_2 з умовами праці та правилами внутрішнього трудового розпорядку була ознайомлена під підпис 22.07.2016р. В цей же день позивач ознайомилась з посадовою інструкцією юрисконсульта (а. с. 108-109, 135).

Зокрема, розділом 8 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ТОВ «Завод «Агрегатмаш» основними обовязками працівників є виконувати умови цих правил, дотримуватися дисципліни праці, вчасно і точно виконувати розпорядження Роботодавця, а також обовязки (функції), які визначені посадовими інструкціями, використовувати весь робочий час для продуктивної та ефективної праці.

Розділом 9.2 Правил, які затверджені протоколом загальних зборів трудового колективу ТОВ «Завод «Агрегатмаш» 21 квітня 2016р., передбачено з метою безпеки Працівників та контролю виконання Працівниками положень цих правил та посадових обовязків на робочих місцях використовувати технічні засоби ( у т.ч. відео фіксування) відкритим способом із встановленням відповідних попереджувальних табличок.

Отже, відео зйомка стосовно позивача не носила виключного характеру, а здійснювалась на підставі затверджених трудовим колективом товариства Правил.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив із того, що звільнення позивача проведено відповідно до норм чинного законодавства України.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що а пеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-суддя /Підпіс/ ОСОБА_1

СУДДІ: /Підпіс/ ОСОБА_6

/Підпіс/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1