Справа № 2-3058/12 Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/140/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 22.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М, ОСОБА_2,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, ОСОБА_4, третя особа: КП «БТІ Києво-Святошинскьої районної ради Київської області» про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк» про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 року ОСОБА_3, звернувся до Петропавлівсько-Борщагівської сільської Ради, третя особа КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області, про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 20 квітня 2010 року помер племінник позивача ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді незавершеного будівництва по вул.Польовій,3, що знаходиться в с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Як єдиний спадкоємець четвертої черги 03 серпня 2010 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу в строк передбачений ст.1270 ЦК України, згідно правочину про прийняття спадщини від 03.08.2010р. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що до Києво-Святошинського районного суду Київської області був поданий позов ОСОБА_4, з якою спадкодавець проживав у незареєстрованому шлюбі, до нього та до Петропавлівсько-Борщагівської сільської Ради про визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності. Посилаючись на ч.2 ст.328, п.5 ст.1268, ч.1 ст.1296, ст.392 ЦК України, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок №3 по вул.Польовій, що знаходиться в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, який належав померлому ОСОБА_5.

30 листопада 2012 року звернувся до суду з уточненою позовною заявою до Петропавлівсько-Борщагівської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області, в якій посилаючись на те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 0,0770 га, кадастровий номер :01:019:0032, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул.Польова, 3, просив визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на дане нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_5.

В лютому 2013 року відповідач ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, Петропавлівсько-Борщагівської сільської Ради, третя особа ПАТ Аграрний комерційний банк, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно. В зустрічному позові послалась на те, що ОСОБА_4 проживала разом зі ОСОБА_5 з 2003 року по день його смерті, 20.04.2010 року. Вони вели спільне господарство, сплачували спільні рахунки, турбувалися один про одного, вели спільний бюджет, були повязані спільним побутом, разом відпочивали, мали взаємні права та обовязки.

Позивач за зустрічним позовом просила суд: Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що помер 20 квітня 2010 року, без реєстрації шлюбу в період з 2004 по 2010 рік; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка вул.Польова, 3 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:019:0032, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка вул. Польова, 3; вантажний фургон VOLVO FL6, 1988 року випуску, шасі (кузов) № YB1E6A4FXJB419686; поділити майно, належне на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_4 право власності на: 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Польова, 3; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:019:0032, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Польова, 3; 1/2 частину вантажного фургону VOLVO FL6, 1988 року випуску, шасі (кузов) № YB1E6A4FXJB419686; усунути від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_3; Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5, який помер 20.04.2010 року, а саме на: 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Польова, 3; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:019:0032, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Польова, 3; 1/2 частину вантажного фургону VOLVO FL6, 1988 року випуску, шасі (кузов) № YB1E6A4FXJB419686

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Визнано в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку №3 по вул. Польовій, що знаходиться в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, який належав померлому ОСОБА_5.

Визнано в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0770 га, кадастровий номер :01:019:0032, що розташована по вул. Польовій,3 в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, яка належала померлому ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що помер 20 квітня 2010 року, без реєстрації шлюбу в період з 2004 по 2010 рік.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5:

- незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка вул. Польова, 3;

- земельну ділянку, кадастровий номер :01:019:0032, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: : Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка вул. Польова, 3;

- транспортний засіб марки VOLVO FL6, тип кузова: Вантажний фургон-с, кузов №YB1E6A4АXJB419686, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію: ААС342014, видане 03.06.2008 року.

Поділено майно, належне на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- 1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Польова, 3;

- 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:019:0032, площею 0,0770 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Польова, 3;

- 1/2 частину транспортного засобу марки VOLVO FL6, тип кузова: Вантажний фургон-с, кузов №YB1E6A4АXJB419686, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію: ААС342014, видане 03.06.2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в повному обсязі, а первісний задовольнити повністю, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що 20 квітня 2010 року помер рідний дядько позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.04.2010р., видане виконкомом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді незавершеного будівництва по вул.Польовій,3, що знаходиться в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області. Згідно оцінювального акту в інвентаризаційній справі №2040 Києво-Святошинської БТІ на будинок літ.А, с.П.П.Борщагівка, вул.Польова,3, його рік побудови - 2005 та 92% готовності (а.с. 84).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.82,83), виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів 05 квітня 2006 року померлому ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,0770 га, розташована в с.Петропавлівська Борщагівка, вул.Польова,3, Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :01:019:0032 за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2005 року №3704.

За ОСОБА_5 також зареєстрований транспортний засіб марки VOLVO FL6, тип кузова: Вантажний фургон-с, кузов №YB1E6A4АXJB419686, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію: ААС342014, видане 03.06.2008 року, згідно повідомлення УДАІ в м.Києві від 27.10.2010р. за №10/26640.

Єдиним спадкоємцем за законом третьої черги є ОСОБА_3, який 03 серпня 2010 року звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу в строк передбачений ст.1270 ЦК України, згідно правочину про прийняття спадщини від 03.08.2010р., який знаходиться в матеріалах спадкової справи №1/2010 до майна померлого 20 квітня 2010 року ОСОБА_5. Матеріалами даної спадкової справи підтверджується, що позивач ОСОБА_3 є племінником спадкодавця ОСОБА_5

Згідно ст.1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Отже, апелянт ОСОБА_3 має право на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_5 за правом представлення.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи доведеність позову ОСОБА_4 прийшов до висновку що ОСОБА_4 проживала разом зі ОСОБА_5 однією сімєю з 2004 року по день його смерті - 20.04.2010 року.

Натомість, жодних належних та допустимих доказів проживання однією сім»єю ОСОБА_4 з спадкодавцем саме в період з 2004 року по момент його смерті, суд, у своєму рішенні, не навів.

Так, колегія суддів критично відноситься до пояснень свідків, які були допитані у судовому засіданні ( ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9Л.) у зв»язку з тим, що свідки не довели суду, що ОСОБА_4 та спадкодавець вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а пояснили тільки те, що зазначені особи деякий час ( без встановлення певних термінів) проживали в незавершеному будівництвом житловому будинку №3 по вул.Польовій в с.Петропавлівска Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, який належав на праві власності ОСОБА_5, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.02.2010р. №25257628 (а.с.180), вони вели спільне господарство, сплачували спільні рахунки, турбувалися один про одного, вели спільний бюджет, були повязані спільним побутом, разом відпочивали, мали взаємні права та обовязки.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала у місті ОСОБА_9, потім переїхала до США, таким чином її проживання однією сім»єї з спадкодавцем та її безпосередня участь у будівництві спірного будинку не може бути визнана безспірною та доведеною.

Колегія суддів, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, враховує, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.06.2010 року встановлено факт, що ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_5, який помер 20 квітня 2010 року, з 2004 року по 2010 рік однією сімєю без реєстрації шлюбу. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28.01.2011 року апеляційні скарги голови правління ПАТ «Аграрний комерційний банк» та ОСОБА_3 задоволено, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 08.06.2010 року скасовано, заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду. (а.с.116, 117). Рішення суду першої інстанції було скасовано, так як згідно висновку колегії суддів, в даному конкретному випадку, виник спір про право, який необхідно вирішити в порядку позовного провадження.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів, передбачених вимогами ст. 57-58 ЦПК України, а також доказів, передбачених ч. 4 ст. 61 ЦПК України позивачка ОСОБА_4 не надала, таким чином, відсутні процесуальні підстави для задоволення її позовних вимог.

Як було встановлено в ході даного апеляційного розгляду, ОСОБА_10 ніколи не проживала з ОСОБА_5 сімейним життям. ОСОБА_11 займався приватною торгівлею різними товарами, а ОСОБА_10 певний період свого перебування в Україні, за плату виконувала для нього певну роботу, як його бухгалтер.

В період, починаючи з 1998 року по 2008 року ОСОБА_10 тривалий час проживала з США, що спростує факт її проживання зі ОСОБА_5 однією сімєю. Колегія суддів звертає свою увагу на те, що у заяві про прийняття спадщини ОСОБА_10 зазначила місце свого проживання 116 ОСОБА_12, м. Стайтен Айленд, штат Нью-Йорк (т. 1, а. с. 60) Про проживання ОСОБА_10 в США свідчать також роздруківки телефонних переговорів, авіаквитки (т 1 а. с. 121-124, 187, 188).

Факт проживання осіб має бути встановлений певною датою або місяцем, якщо дату важко встановити. В оспорюваному рішенні судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_10 проживала однією сімєю з ОСОБА_5 з 2004 року, що слід вважати з 01.01.2004 року, однак, суд не зазначив якими саме доказами підтверджується даний факт, та чому саме з цією дати треба виходити, задовольняючи позов ОСОБА_4. Доказів, які б підтверджували даний факт, у справі немає, у зв»язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що зазначених обставин, в дійсності не було.

Крім того факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути доведений належними доказами.

До таких доказів можна віднести акти цивільного стану, данні реєстрації (внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально, уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації або довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особи за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи), які б свідчили про однакове місце реєстрації ОСОБА_10 із ОСОБА_5, довідки житлових організацій, які б підтверджували факт спільного проживання зазначених осіб за місцем реєстрації таких осіб протягом 2003-2010 років правовстановлюючі документи на нерухоме майно, оформлені на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частках та зареєстровані у відповідних державних реєстрах, правочини, зокрема, заповіт ОСОБА_5 на ОСОБА_10, інші докази про спільне придбання вказаними особами рухомого або нерухомого майна).

Проте, колегія суддів звертає свою увагу на те, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки запереченням та доказам, які були надані ПАТ «Аграрний комерційний банк» (т. 1, а. с. 164-169).

Так, з позовної заяви ОСОБА_4А вбачається, що вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 8.кв 15. В той же час, згідно з даними паспорту громадянина ОСОБА_5 та довідки адресного бюро м. Києва від 22.04.2010 р. померлий був зареєстрований за адресою: м Київ, ОСОБА_13, 11 кв. 152. Відповідно з цим ОСОБА_10 та ОСОБА_5 були зареєстровані у різних містах України, які знаходяться у різних областях. Встановлюючи факт проживання однією сім»єю зазначених осіб, суд першої інстанції допустив необєктивність і неповноту, оскільки вказані обставини не дослідив, та виходив з припущення про проживання однією сім»єю спадкодавця та ОСОБА_4, є порущенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, обєкт незавершеного будівництва будинок №3 по вул. Польовій, що знаходиться в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області був придбаний ОСОБА_5 27.01.1996 року в період перебування в іншому шлюбі з ОСОБА_14, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Київської Державної нотаріальної контори ОСОБА_15 27.01.1996 року за реєстровим № 1-237. Станом на 27.01.1996 року, цей незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований на земельній ділянці фонду сільської Ради розміром 0.08 га. був побудований на 60% (т 1 а .с. 5, 79, 80).

Жодного відношення, позивачка ОСОБА_4 до придбання спірного будинку не мада, стороною по договору купівлі продажу від 27.01.1996 року, не була, таким чином, її участь у придбанні або у будівництві спірного будинку є недоведеною.

Також, колегія суддів, бере до уваги, що іпотечний договір між ОСОБА_5 та ВАТ «Аграрний комерційний банк», посвідчений ОСОБА_16, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 11.02.2010 року, за реєстровим №172 (т. 1. а с 171-178;. вчинявся за згодою співвласника ОСОБА_14. (колишньої дружини спадкодавця), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 11.02.2010 року за реєстровим № 477 (т 1. а. с. 179).

Таким чином, зазначений об'єкт незавершеного будівництва, ще 27.01.1990 року був набутий у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_14Є . що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що даний обєкт незавершеного будівництва є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_10 Оскільки вищевказаний обєкт купувався за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_14, тому і поділ даного майна міг відбуватися виключно між вказаними особами, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Колегія судів звертає увагу на неповне зясування обставин справи, що призвело до неправильних висновків щодо належності ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку ОСОБА_10 та земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний обєкт.

Тим самим, посилання ОСОБА_10 на приписи ч. 1 ст. 62 СК України, в обґрунтування зустрічних позовних вимог не заслуговують на увагу, з огляду на те, що ОСОБА_4 не доведено, при розгляді справи, як факт проживання однією сімєю з ОСОБА_5. так і факт збільшення вартості спірного об'єкту незавершеного будівництва внаслідок спільних трудових та грошових затрат у період такого проживання.

За змістом ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи ї обох.

Для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість, ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Разом із тим, ОСОБА_10 не було надано суду першої інстанції належних доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат вартість спірного обєкта незавершеного будівництва взагалі збільшилась і таке збільшення є істотним.

Висновки суду першої інстанції про те, що спірний об'єкт незавершеного будівництва є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_10 В А. всупереч ч.4 ст.60 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях, оскільки суд першої інстанції, серед іншого, взагалі не з'ясував:- ким та у який період, з 27.01.1996 року і за які кошти, була здійснена добудова цього обєкту (з 60% до 92% готовності), та чи істотно, загалом, збільшилась його вартість внаслідок такої добудови.

Зокрема, документи, на які посилається суд першої інстанції у своє рішенні, відносно участі ОСОБА_4 у будівництві, належного ОСОБА_5, та ОСОБА_14 житлового будинку, не відповідають вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки не мають відношення до предмета доказування у даній справі.

Насамперед, вказані в оскаржуваному рішенні документи (фіскальні чеки, накладні, квитанції, рахунки- фактури), надані ОСОБА_4 не засвідчені належним чином, що викликає сумнів у їх достовірності. Вказані документи можуть свідчити лише про факт придбання ОСОБА_4 протягом 2004-2007 роках певних будівельних матеріалі, меблів, вікон, але жодним чином не вказують, що зазначені товарно-матеріальні цінності використовувалися ОСОБА_4 спільно зі ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування саме спірного, незавершеного будівництвом, будинку.

Крім того, вказані документи виписані не на імя ОСОБА_4, а на імя ОСОБА_6 (т.1, а.с. 134-135). Акт здачі-прийняття робіт від 08.06.2006 року, видаткові накладні від 08.06.2006 року№11 та від 08.06.2006 року № 12 взагалі не містять підписів ОСОБА_4 відповідно не свідчать про отримання нею відповідних товарів та послуг (т. 1, а.с. 137,138, 140).

Натомість, з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що загальна площа об'єкту незавершеного будівництва станом на 08.06.2005 року складала 490,3 кв. м (т.1, а.с. 78). Аналогічний розмір загальної площі об'єкту незавершеного будівництва був встановлений також станом на 11.02.2010 року та безпосередньо зазначений в іпотечному договорі між ОСОБА_5 та ВАТ «Аграрний комерційний банк», що відповідає 92% готовності будівництва (т. 1, а. с. 171-178). Відповідно, з цього вбачається, що станом на 08.06.2005 року спірний обєкт незавершеного будівництва був побудований на 92% і загальний розмір площі та відсоток готовності з 08.06.2005 року по 11.02.2010 року не збільшувалися.

Тим самим і свідки у справі підтверджують, що ОСОБА_5 проживав у цьому будинку до 2004 року протягом року, але, суд повинен був звернути увагу, що у будинку не було опалення, світла, вікон, дверей тощо, що підтверджує відсутність житлових умов для проживання та критично оцінити зазначені пояснення свідків.

В свою чергу, вище викладене, повністю спростовує доводи ОСОБА_4 про те, що за рахунок її грошових та трудових затрат вартість спірного обєкту незавершеного будівництва збільшилась і таке збільшення є істотним. Це обґрунтовується тим, що в переважній більшості наданих ОСОБА_10 копій документів дійсність та достовірність, яких, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції взагалі не перевірялась, та які на думку ОСОБА_10 свідчать про її участь у затратах на будівництво вказаного обєкту, зазначені різні дати починаючи з 10.12.2005 року тобто, у вказаних копіях документів містяться дати після більш ніж через півроку з дати визначення загальної площі об'єкту незавершеного будівництва в розмірі 490,3 кв. м. та 92% готовності будівництва 08.06.2005 року (т. 1, а. с. 125-131. 134-143).

Як вбачається з накладних, адресою доставки за місцем проживання ОСОБА_10 Н А. є м. Одеса вул. Бочарова, 8. кв. 15. що підтверджує лише її місце проживання в цей період (т.1 а. с. 134, 135). Вікна, ОСОБА_10, нібито придбала в кількості 54 вікна, але, як встановлено судом апеляційної інстанції в будинку було всього 17 вікон (т. 1 а. с. 139-140).

Колегія судів, в свою чергу не звертає увагу і на твердження щодо витрат на будівництво будинку та придбання земельної ділянки, а відповідно і до предмета доказування й зазначені судом першої інстанції розписки про отримання ОСОБА_4 грошових коштів від своєї матері ОСОБА_6А (т.1, а.с.142-143).

Оскільки з наданих ОСОБА_4 незасвідчених копій розписок чітко вбачається, що грошові кошти бралися для придбання якоїсь невідомої нерухомості, а не для придбання будівельних матеріалів або здійснення інших витрат по будівництву, облаштуванню спірного будинку. Тим більше, що на момент складання зазначених розписок, спірний будинок вже був придбаний ОСОБА_5 в період коли той перебував в шлюбі з ОСОБА_14

Із зазначеного випливає, що належними та допустимим доказом збільшення вартості спірного обєкту незавершеного будівництва та істотності такого збільшення може бути лише висновок судової будівельно-технічної експертизи, про проведення якої зрозумілих причин ОСОБА_10 не заявлялося при розгляді справи, як судом першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції надав необгрунтованої переваги поясненням та доказам ОСОБА_10 перед поясненнями та доказами інших учасників процесу в даній справі, чим порушив принципи визначені в ст. ст. 5, 10, 11 ЦПК України.

Більше того, ОСОБА_10 не було надано суду належних та допустимих доказів того, що за рахунок її грошових коштів була придбана земельна ділянка, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, площею 0,0770 га. що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Боршагігка. вул. Польова 3, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :01:019:0032.

Також суд першої інстанції не звернув жодної уваги на те, що померлий ОСОБА_5 протягом періоду 2007-2010 років активно користувався послугами ПАТ «Агрокомбанк» щодо отримання кредитних коштів, у звязку з чим, між ОСОБА_5М та ПАТ «Агрокомбанк» були укладені кредитні договори №15/2007 від 09.02.2007 року на суму 80 000 доларів США, строком погашення 08.02.2010 року та договір іпотеки від 09.02.2007 року земельної ділянки та обєкту незавершеного будівництва по вул. Польовій 3 (де ОСОБА_5М та ОСОБА_14 також заявлялося про спільне володіння незавершеним будівництвом будинком та особисте володіння ОСОБА_5 земельною ділянкою) та договір на відкриття кредитної лінії №04/2010 від 11.02.2010 року на суму 450 000 грн. Вищенаведене повністю спростовує висновки місцевого суду та твердження ОСОБА_4 про фінансову залежність померлого ОСОБА_5 від ОСОБА_10

Тим самим, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення вимог про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та безпідставно визнав за ОСОБА_4А, право власності на ? частини спірного будинку та ? частини земельної ділянки.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції головним чином ґрунтується на показах свідків, зокрема саме свідки підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_5 однією сімєю, саме свідки підтверджують, що ОСОБА_10 несла витрати по будівництву спірного будинку, купівлі спірної земельної ділянки. Проте, всі допитані свідки вказують, що ОСОБА_4 була бухгалтером ОСОБА_5 і вела його бухгалтерію, що пояснює факт їх близького і довірливого спілкування один з одним. Виходячи з цього, стосунки, які склалися між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були діловими, оскільки вона була його бухгалтером, а не сімейними.

Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Натоміть, жоден із свідків не може підтвердити наявність прав і виконання саме сімейних обовязків ОСОБА_4, та ОСОБА_5

Свідки не можуть знати напевно про джерело походження коштів, які витрачалися на будівництво будинку, купівлю спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст.63 ЦПК України, не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини

За таких обставин, покази свідків по даній справі не можна вважати належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, а тому до таких показів колегія судді відноситься критично.

Так, колегія суддів не бере до уваги і той доказ по справі, як свідоцтво про вінчання від 15.06.2004 року, як фактичних сімейних відносин між сторонами.

Згідно ч.3 ст. 21 СК України, релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Тобто, факт оформлення Свідоцтва про вінчання, жодним чином не підтверджує проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_5 однією сім'єю без створення шлюбу.

З іншої сторони, колегія суддів звертає увагу на те, що копія даного свідоцтва в матеріалах справи належним чином не завірена, а згідно з довідкою від 22.06.2011 року виданою Українською православною церквою (т.1 а. с. 163), запис про вінчання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в реєстраційній книзі вінчань відсутній, що спростовує оригінальність поданого представником позивача свідоцтва про вінчання.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір в порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення законодавства уваги не звернув, належним чином не з'ясував підстави та предмет, заявленого ОСОБА_10 позову, а відтак не встановив характер спірних правовідносин, унаслідок чого, припустився помилки у застосуванні вимог матеріального права, що призвело до поверхневого вирішення спору.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити у задоволені зустрічного позивачу, а первісний позов задовольнити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Позов ОСОБА_3 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, ОСОБА_4, третя особа: КП «БТІ Києво-Святошинскьої районної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 на незакінчений житловий будинку №3 по вул. Польовій, що знаходиться в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, який належав померлому ОСОБА_5.

Визнати в порядку спадкування за законом право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0770 га, кадастровий номер :01:019:0032, що розташована по вул. Польовій, №3 в с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, яка належала померлому ОСОБА_5.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк» про встановлення факту проживання однією сум*єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, усунення від права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: