У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про усунення перешкод у користуванні Ѕ частини житлового будинку шляхом виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, визнання права володіння Ѕ частини житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_3 В даному жилому приміщенні проживає та зареєстрований на підставі договору найму від 12 листопада 2009 року ОСОБА_5 Крім того, в даному жилому приміщенні без реєстрації мешкають інші відповідачі. 10 лютого 2015 року позивачі направили ОСОБА_5 повідомлення про розірвання договору найму жилого приміщення від 12 листопада 2009 року у зв'язку з необхідністю використання даного жилого приміщення для власного проживання; дане повідомлення було отримано адресатом 17 лютого 2015 року. З урахуванням приписів ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму є розірваним.

Станом на 23 квітня 2015 року відповідачами житлове приміщення не звільнено, а тому з урахуванням приписів ст. ст. 391, 826 ЦК України, позивачі просили усунути перешкоди в користуванні Ѕ частини будинку АДРЕСА_3 шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив визнати дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, розташованого АДРЕСА_2, укладений між ним та ОСОБА_13 04 серпня 2008 року; визнати за ним право володіння Ѕ частини зазначеного житлового будинку, набутого за договором купівлі-продажу від 04 серпня 2008 року.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінено щодо мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні їхніх позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі.

Судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог не оскаржуються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особливості правового регулювання найму (оренди) житла визначаються нормами ст. ст. 810, 812 ЦК України.

За змістом ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Як вбачається із системного аналізу ст. ст. 810, 812, 821ЦК України, положення зазначених норм матеріального права підлягають застосуванню виключно до правовідносин, що випливають з договору найму (оренди) житла.

Установлено, що 19 січня 1993 року між колгоспом «Україна» та ОСОБА_13 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого колгосп «Україна» продав, а ОСОБА_13 купив Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 вказаний договір був зареєстрований у виконавчому комітеті Довжицької сільської ради.

Згідно з повідомленням КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» від 08 грудня 2014 року № 1880 право власності на Ѕ частини житлового будинку в АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_13; право власності на інші Ѕ частини вказаного житлового будинку зареєстроване за ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в рівних частинах.

Апеляційним судом установлено, що реальний поділ житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 не проведений, у фактичному володінні та користуванні у ОСОБА_4 та її чоловіка перебували три жилі кімнати площею 15,6 кв. м, 6,1 кв. м, 6,1 кв. м, кухня площею 8,3 кв. м, кладова площею 4,3 кв. м, коридор площею 3,9 кв. м, тобто житлові кімнати та підсобні приміщення, які зазначені в технічному паспорті на житловий будинок як квартира № 1.

Відповідно до розписки від 04 серпня 2008 року ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 5 тис. грн у рахунок продажі йому у майбутньому будинку (а. с. 101 т. 1).

04 серпня 2008 року ОСОБА_13 надав ОСОБА_5 довіреність на право представляти його інтереси в бюро технічної інвентаризації стосовно оформлення документів на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_3

12 листопада 2009 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 був укладений договір найму житлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_13 передав у найм кімнату житловою площею 27,8 кв. м у вказаному будинку з правом реєстрації в даному жилому приміщенні та правом постійного проживання в ньому, з проведенням оплати за проживання у жилому приміщенні відповідно до законодавства.

ОСОБА_5 з 24 листопада 2009 року зареєстрований у будинку по АДРЕСА_3

За змістом ст. 817 ЦК України наймач має право за згодою наймодавця вселити в житло інших осіб для постійного проживання в ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до ч. 1 ст. 817 ЦК України, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачене при їх вселенні.

Також апеляційним судом установлено, що ОСОБА_5 із сім'єю вселився в указаний житловий будинок у серпні 2008 року. В цьому житловому будинку крім нього без реєстрації мешкають його дружина - ОСОБА_17, доньки: ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та три онука: ОСОБА_14, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 помер.

ОСОБА_4 є дружиною померлого ОСОБА_13, шлюб між ОСОБА_13 та позивачем був зареєстрований 09 серпня 1980 року Жукотківською сільською радою; ОСОБА_18 є сином померлого ОСОБА_13

15 травня 2010 року ОСОБА_18 звернувся до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_13; у цей же день ОСОБА_4 звернулась до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_13 на користь спадкоємця ОСОБА_18

10 лютого 2015 року ОСОБА_18 та ОСОБА_4 направили ОСОБА_5 повідомлення про розірвання договору найму житлового приміщення від 12 листопада 2009 року та необхідність звільнення займаного приміщення; вказане повідомлення отримане адресатом 17 лютого 2015 року.

Установлено, що ОСОБА_4 було відомо про вселення відповідачів у житловий будинок по АДРЕСА_3 в серпні 2008 року.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_5 та члени його сім'ї вселилися в жиле приміщення зі згоди ОСОБА_4, є обґрунтованим, оскільки про таке вселення ОСОБА_4 було відомо, остання більше 6 років не зверталась до суду з відповідним позовом; матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що ОСОБА_4 станом на серпень 2008 року (вселення відповідачів до житлового будинку) чи на листопад 2009 року (укладання договору найму житла) висловлювала свої заперечення щодо проживання ОСОБА_5 та інших відповідачів у спірному житловому будинку, а також відсутні докази про те, що у ОСОБА_4 існували перешкоди для з'ясування правових підстав вселення відповідачів у житловий будинок.

Відповідно до ст.814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

За змістом ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення основного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог з підстав того, що відповідачі вселилися у спірне приміщення на підставі договору найму, укладеного з попереднім власником, який помер, з правом постійного проживання у цьому приміщення, і на момент розгляду справи цей договір є дійсним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак