У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, посилаючись на те, що 20 червня 2010 року між ним та відповідачем було укладено угоду № 0325742 (далі - Угода) на придбання автомобіля ЗАЗ за ціною 70 720 грн.

Згідно зі ст. 1 Угоди її предметом є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом її підписання сторонами та додатків, які є невід'ємними частинами Угоди. Правила функціонування системи придбання в групах в системі «АвтоТак» визначаються в додатку № 2 до Угоди.

Позивач зазначав, що в день укладення угоди ним була сплачена плата за послуги, пов'язані зі вступом до системи, у розмірі 2 545,92 грн, що складає 3 % від вартості автомобіля.

Також відповідно до додатку № 1 були визначені розміри щомісячних платежів, серед яких передбачалися щомісячний цілий чистий внесок - 0,8333 %, внесок в оплату послуг - 0,38 % та ПДВ, плата за право на отримання автомобіля - 3 %, всього позивачем сплачено внесків на загальну суму 53 865,92 грн.

Відповідач повинен був надати послуги позивачу з придбання автомобіля ЗАЗ через систему придбання у групах «АвтоТак», проте ані в самій Угоді, ані в додатках до неї не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистрибьютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії Угоди.

Вказана Угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, позивач отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно спірної Угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки даним законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача.

Позивач зазначав, що при належному роз'ясненні йому всіх умов та наслідків Угоди, він не погодився б на її укладення.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідачем при укладенні Угоди були порушені вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з наступних підстав.

В Угоді не встановлено строк, після якого вона припиняє свою дію, а умова Угоди про її дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії Угоди, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, отже, спірна Угода не містить: строків та (або) термінів отримання Учасником автомобіля; строку, після якого Угода припиняє свою дію. Умовами спірної Угоди встановлюється обов'язок позивача (споживача) виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

При цьому порушується п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. У випадку розірвання Угоди за ініціативою учасника йому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за Угодою, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Отже, умовами Угоди встановлено жорсткі обов'язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача), оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов Угоди.

Крім того, у спірній Угоді взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання її умов, що є порушенням ч. ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, що полягає у наступному.

По спірній Угоді, позивачем було сплачено періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 53865,92 грн.

Умовами Угоди передбачено надання відповідачу можливості збільшувати ціну у разі збільшення ціни автомобіля порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення Угоди.

Отже, у спірній Угоді відсутнє визначення «ціна автомобіля», яке застосовується в додатку № 1 до спірної Угоди, при цьому міститься визначення поняття «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків та має тенденцію до збільшення. Відповідач, застосовуючи підміну понять («ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля»), використовує нечесну підприємницьку діяльність, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, тим самим порушуючи норми ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, умовами спірної Угоди встановлено обов'язок позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля.

Вказані порушення призводять до значного та постійного збільшення витрат позивача при виконанні ним умов спірної Угоди, що завдає останньому майнової шкоди та не узгоджується з тими витратами, які були визначені сторонами Угоди в момент її вчинення у графі «ціна автомобіля у грн» додатку № 1 до спірної Угоди. Отже, з Угоди вбачаються явно невигідні одній стороні (позивачу) договірні умови, які протилежна сторона правочину (відповідач) сформулювала в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів позивача.

Крім того, відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику, оскільки під час пропонування продукції споживачу надавав у нечіткий та незрозумілий спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або у двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

На момент вчинення спірної Угоди відповідач не роз'яснив позивачу, що він не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Як вбачається з рекламного оголошення «АвтоТак»: «Кращий шлях до твого авто», відповідач не повно виклав інформацію стосовно надання своїх послуг, що є порушенням ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладанні спірної Угоди відповідач допустив нечесну підприємницьку практику, не надав позивачу необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет Угоди та строки її виконання, в Угоді використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) унаслідок чого позивач був введений в оману щодо поняття товару, умов отримання, строків отримання бажаного автомобіля, чим порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», унаслідок чого позивач, помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, уклав оспорювану Угоду.

З урахуванням наведеного та того, що зміст Угоди є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов'язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, позивач вважає, що спірну Угоду укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при вчиненні позивачем згаданого правочину, а зазначеною Угодою порушено права позивача, які підлягають захисту встановленим законом способом. Умови Угоди є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і що товариство здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки діяльність товариства вводить споживача в оману, фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів відповідача, в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача, оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками.

Крім того, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами. Товариство не є фінансовою установою і на момент укладення оспорюваної угоди нею не було, так як не внесене до Реєстру фінансових установ, який веде Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 7 вищевказаного Закону, особа набуває статусу фінансової установи, після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. Таким чином, відповідач не вправі здійснювати діяльність з надання фінансових послуг.

Позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що 28 червня 2010 року між ОСОБА_3. та ТОВ «Авто просто» було укладено угоду № 0325742, предметом якої є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля «ЗАЗ», за ціною автомобіля - 70 720 грн, за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», який складається із основного тексту договору та додатків № 1 та № 2.

Відповідно до додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору, учасник зобов'язаний щомісяця сплачувати: цілий чистий внесок - 0,8333 %, внесок в оплату послуг - 0,38 % та ПДВ, плату за право на отримання автомобіля - 3 % + ПДВ (а. с. 14).

На виконання умов Угоди позивачем сплачено внесків на загальну суму 53 865,92 грн, у тому числі і вступний внесок у розмірі 2 545,92 грн, що підтверджується наданими позивачем квитанціями, та не спростовується відповідачем (a. c. 19-32).

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто просто» гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови виконання учасником усіх зобов'язань, передбачених Угодою (а. с. 15).

За змістом п. 4.1 ст. 4, 8.2 ст. 8 додатку № 2 до Угоди передбачено, що учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у зазначений термін, якщо він на момент такого одержання належно виконує свої зобов'язання.

Відповідно до умов п. 5.1 ст. 5 додатку № 2 право на одержання автомобіля через механізм накопичення внесків (система балів), одержує учасник, який має найбільшу загальну кількість балів, відповідно до даних, повідомлених ТОВ «Авто просто».

Крім того, п. 6.1 ст. 6 додатку № 2 також передбачено право на отримання автомобіля через механізм пропозиції авансових внесків, яке одержує той учасник, який пропонує найбільшу кількість авансових внесків у групі (а. с. 17).

Водночас ТОВ «Авто просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5-ти робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до угоди між ТОВ «Авто просто» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 ст. 8 додатку № 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару». Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля» (а. с. 16).

Згідно з п. 2.6. ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля, тобто є оплатою за товар-автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

За змістом укладеної угоди споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «Авто просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Укладеною Угодою також передбачено можливість зміни марки, моделі автомобіля у разі припинення її випуску, або продажу, поточної ціни автомобіля, яка встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою.

Позивача включено в групу 1064, порядковий номер його в групі - 101 (а. с. 75).

Так, згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 09 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Нацкомфінпослуг затвердила ліцензійні умови, якими закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

За умовами спірного договору ТОВ «Авто просто» надає послуги, направлені на придбання автомобіля учасниками, зокрема, формує групи учасників, організовує і проводить у групах розподіл автомобілів, придбаває автомобілі, а також надає інші послуги, передбачені договором.

Відповідно до положень договору «Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Угоди, підтверджує свої права та обов'язки за Угодою, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за Угодою, умови Угоди зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе».

Пунктом 13.1 розділу II договору передбачено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Угоду за власним бажанням, про що повідомити «Авто просто» у письмові формі.

Позивач скористався своїм правом та звернувся до ТОВ «Авто просто» із заявою від 18 січня 2016 року щодо розірвання договору.

Відмова від угоди була прийнята ТОВ «Авто просто», про що свідчить їх повідомлення від 12 лютого 2016 року, яким товариство розірвало договір з позивачем з причини невиконання останнім ст. 5 договору, ст. 2.3 додатка № 2 до договору та яким товариство зобов'язалося виконати умови договору та повернути позивачу сплачені кошти у вигляді чистих внесків за вирахуванням відступного із фонду для повернення коштів (a. c. 75).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку із його недоведеностю, оскільки доводи позивача щодо несправедливості умов договору, введення позивача в оману не знайшли свого підтвердження, матеріалами справи та фактичними обставинами не доведено наявності в оспорюваному договорі умов, що є несправедливими щодо позивача, не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики та відсутні ознаки «пірамідальної схеми».

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак