АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/672/17 Справа № 209/5483/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Камянської міської ради

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинська, Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Державна міграційна служба Дніпровського РВ м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання права на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинська, Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Державна міграційна служба Дніпровського РВ м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання права на користування житловим приміщенням.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 рокупозов ОСОБА_2 до Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Державна міграційна служба Дніпровського РВ м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, про визнання права на користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Камянська міська рада просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24.08.1979 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу народився ОСОБА_5 народився 06.03.1981 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

28 січня 1986 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

22 листопада 1986 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Гребнева», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

17 грудня 2003 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська № 18 від 16 січня 2002 року «Про зміну договору найму житлового приміщення» квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5, що підтверджується копією особового рахунку № 276415, виданим ТОВ «Абонент ХХІ» 26.10.2015 року.

У вищевказаній квартирі АДРЕСА_3, крім квартиронаймача ОСОБА_5, з 19.05.2006 року по 21.10.2011 року була зареєстрована його дружина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно виписки з амбулаторної карти хворого ОСОБА_5 від 23.01.2015 року та копії посмертного епікризу ОСОБА_5, останній з 07.05.2014 року знаходився на обліку в КЗ «Дніпродзержинський протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради», а з 12.01.2015 р. по 20.02.2015 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в легенево-хірургічному відділенні КЗДОКЛПО «Фтизіатрія» ДОР.

20 лютого 2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 2011 року по теперішній час проживає без реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується актом про проживання № 23-11-01 від 19.11.2015 року, засвідченого директором ТОВ «Крона-Сервіс-3» ОСОБА_8

Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст.65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на імя якого видано ордер.

Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат (ст.63 ЖК УРСР).

Згідно ч.1 ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до п.9 Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_5, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку,що спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача, яка виконує обовязки наймача житлового приміщення, у тому числі сплачує квартирну плату та комунальні послуги.

Приведені в апеляційній скарзі доводи Адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинська про те, що підставою для відмови в задоволені позовних вимог позивача є те, що позивач вселялась у спірне житло без згоди свого сина (наймача) та без згоди всіх інших членів сімї, які проживали разом з ним, а також не виконує свої обовязки щодо сплати за комунальні послуги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Камянської міської ради відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_9