Номер провадження: 22-ц/785/1822/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.03.2016 року,

встановила:

05.01.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 33 589,00 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 2 487,63 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., судові витрати у розмірі 660,77 грн., а всього 60 076,63 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі з вини відповідача, що є власником квартири, розташованої над квартирою позивача, 24.10.2015 року відбулося залиття в результаті неякісного монтажу трубопроводу, внаслідок чого позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. У звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку не відшкодовувала завдану шкоду, позивач змушена звернутися до суду із позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.03.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 36 052,00 грн. та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2016 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.03.2016 року.

Не погоджуючись з рішеннями суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення заявлених позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що вважаю стягнуті з неї суми матеріальної та моральної шкоди занадто великі та не відповідають фактично нанесеної шкоді та її матеріальному становищу. У звязку з відсутністю її у судовому засіданні вона не мала можливості заявити у суді клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яка б чітко встановила справедливий розмір заподіяної шкоди, яка на думку ОСОБА_3 повинна складати не більш ніж 5000 грн. ОСОБА_4 того ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_2 не надала належних доказів нанесення їй моральної шкоди, та матеріальне становище апелянта не дозволяє сплатити зазначену у рішенні суду суму моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, що вбачається із свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.05.2005 року управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження № 188824 від 17.05.2005 року (а.с. 7). Вказана обставина підтверджується і Витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7635735 від 29.06.2005 року (а.с. 6).

Матеріали справи містять спільну заяву ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як законного представника ОСОБА_8, якою повідомлено, що вони як співвласники квартири АДРЕСА_1, не заперечують проти пред'явлення позивачем ОСОБА_2 даної позовної заяви, та повністю підтримують позовні вимоги.

Згідно акту, складеного 26.10.2015 року майстром дільниці ОСОБА_9, майстром дільниці ОСОБА_10, слюсар-сантехніком ОСОБА_11, комісією у складі майстрів дільниці № 3 КП «ЖКС «Чорноморський» встановлено, що 24.10.2015 року о 14 годині жильці квартири АДРЕСА_3 залили квартиру № 188. Причина залиття при проведенні ремонтних робіт сторонніми особами було неякісно здійснено монтаж трубопроводу, в результаті чого відбувся розрив труби, та залиття розташованої нижче квартири (а.с. 10).

Із дослідженої судом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48332103 від 25.11.2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 8-9).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3, в якій неякісний ремонт трубопроводу, став причиною залиття квартири позивача ОСОБА_2

У ході розгляду справи судом досліджено висновок № ЕД-2-1-107/15 будівельно-технічного експертного дослідження, складений 22.12.2015 року судовим експертом ОСОБА_4, яким встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, на момент складання висновку, становить 33 589,00 грн. (а.с. 11-22).

Вартість проведення вказаного будівельно-технічного експертного дослідження становить 2 463,00 грн., що вбачається із рахунку № КД-2-1/107/15 від 24.11.2015 року та відповідної квитанції про оплату проведення дослідження (а.с. 23-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, врахувавши встановлені обставини та зазначені норми права, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу підлягає відшкодуванню завдана матеріальна шкода у розмірі 33 589,00 грн., та вартість оплати проведення дослідження із визначення суми матеріальної шкоди у розмірі 2 463,00 грн., а всього 36 052,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Абзацом 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Суд погодився з доводами позивача стосовно завдання їй моральної шкоди відповідачем, однак суд вважав, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, що позивачу підлягає відшкодування завдана моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Оскільки висновок № ЕД-2-1-107/15 будівельно-технічного експертного дослідження, складений 22.12.2015 року судовим експертом ОСОБА_4 не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумнівів в його правильності, апелянтом-відповідачем не доведено його необґрунтованість, так як твердження ОСОБА_3 що розмір відшкодування повинен складати не більш ніж 5000 грн. є лише її припущенням, колегія суддів вважає такий висновок належним та допустимим доказом, а тому у проведення додаткової судової експертизи було відмовлено.

На спростування висновків щодо розміру моральної шкоди відповідач-апелянт не надала жодного належного та допустимого доказу.

Таким чином жодних нових доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить та доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.03.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_12