Справа № 203/4115/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представників відповідачки - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представників третіх осіб - Кушнерової З.Л., Булах М.О.

прокурора - Пікуш В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_9 до ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах її малолітнього сина ОСОБА_10, треті особи - орган опіки та піклування Центральної районної у м.Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов, поданий в інтересах недієздатного ОСОБА_9. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9 на праві власності в порядку спадкування за законом та належним чином було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 09.10.2009 року ОСОБА_9 продав належну йому квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_11, яка в свою чергу 11.12.2009 року продала вказану квартиру своїй сестрі ОСОБА_3 Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2010 року ОСОБА_9 було визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_8 Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2010 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09.10.2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, було визнано недійсним. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року було задоволено позов, заявлений ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_9 та витребувано квартиру у ОСОБА_3 і повернуто її у власність ОСОБА_9 Після придбання квартири відповідачка ОСОБА_3 зареєструвалась в останній та намагалась зареєструвати право власності на квартиру в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, але їй було відмовлено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_10, відомості про якого внесла в особовий рахунок. А ні сам ОСОБА_9, а ні його опікун ОСОБА_8 та ніхто інший, хто представляє інтереси ОСОБА_9, належним чином в квартиру увійти не мають можливості. В зв'язку з цим, посилаючись на те, що ОСОБА_9 є одноособовим власником квартири, остання була витребувана з незаконного володіння відповідачки та вона не набула права користування квартирою, проживає в ній незаконно, договір найму укладати не бажає та своїм проживанням та реєстрацією перешкоджає власнику повноцінно користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселивши ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_10 з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, а також зняти останніх з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники в своїх письмових запереченнях та поясненнях під час судового засідан-ня проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ні ОСОБА_3, ні її малолітня дитина іншого житла не мають, на теперішній час сплачені ОСОБА_3, кошти за квартиру в повному обсязі їй не повернуто, що позбавляє її придбати житло для проживання з дитиною. А тому, рішення про їх виселення та зняття з реєстрації поставить їх у становище бездомних осіб. Також посилались на те, що раніше судом було ухвалено рішення про витребування квартири на користь позивача, а тому відсутні підстави для розгляду фактично аналогічного позову про усунення перешкод в користуванні, а передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту не може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки вказана правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Представники третіх осіб в судовому засіданні просили прийняти рішення виходячи із фактичних обставин справи на розсуд суду.

Прокурор проти задоволення позову в частині виселення та зняття з реєстрацію малолітньої дитини ОСОБА_10 заперечував.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9 на праві власності в порядку спадкування за законом, на підставі відповідного свідоцтва від 18.09.2001 року (а.с.8 т.1).

09.10.2009 року ОСОБА_9 продав належну йому квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_11 (а.с.9-11 т.1), яка в свою чергу 11.12.2009 року продала вказану квартиру ОСОБА_3 (а.с.12-13 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року за ОСОБА_3 15.12.2009 року було зареєстровано право власності на квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.96 т.1).

Після придбання квартири ОСОБА_3 вселилась до квартири та зареєструвалась в останній. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила дитину - сина ОСОБА_10, який також був зареєстрований в спірній квартирі та проживає в останній разом із матір'ю по теперішній час (а.с.58,59 т.1).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_9 було визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном його сина ОСОБА_8 (а.с.15 т.1).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2010 року, що набрало законної сили, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09.10.2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, було визнано недійсним (а.с.16 т.1).

Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року, що набрало законної сили, було задоволено позов, заявлений ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_9 та витребувано квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 і повернуто її у власність ОСОБА_9 (а.с.23-25 т.1).

23.09.2016 року на підставі свідоцтва про право власності за законом від 18.09.2001 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_9 (а.с.203 т.1).

Частинами 1,3,4 ст.67 ЦК України встановлено, що опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного.

Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Згідно ч.ч.1,4 ст.72 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі.

Враховуючи зазначені положення ЦК України та рішення Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2010 року, суд вважає, що ОСОБА_8, як опікун недієздатного ОСОБА_9 має право на звернення до суду з позовом в інтересах останнього особисто, або через уповноважених за довіреністю представників та відхиляє відповідні заперечення сторони відповідача щодо відсутності повноважень представників на захист в суді майнових прав недієздатного ОСОБА_9

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_9, його опікун просив усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселивши з квартири відповідачку ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_10 без надання іншого житлового приміщення, а також просив зняти останніх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та доведеність їх належними доказами суд враховує наступне.

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належною ОСОБА_9 квартирою шляхом виселення відповідачки з дитиною, сторона позивача не конкретизувала та не довела яким чином та кому саме чиняться перешкоди в користуванні квартирою з боку відповідачів, за умови, що недієздатний ОСОБА_9 та його опікун ОСОБА_8 зареєстровані та постійно мешкають в м.Києві та з огляду на положення ч.5 ст.29 ЦК України, якою встановлено, що місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. А відповідно до ч.1 ст.74 ЦК України якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна.

Крім того, суд враховує, що виселення є категорією житлового законодавства. В зв'язку з цим, вимоги про усунення перешкод в користування жилим приміщенням шляхом виселення, що ґрунтуються лише на нормах ст.ст.386,391 ЦК України є безпідставними, оскільки виселення осіб, у тому числі, без надання іншого жилого приміщення, можливе лише у випадках, визначених ЖК України.

Проте, позивачем в позовній заяві не наведено відповідних норм ЖК України та передбачених цими нормами підстав на яких ґрунтується його правова позиція позивача щодо виселення відповідачки з дитиною без надання іншого жилого приміщення, а зазначені позивачем норми ст.ст.150,155 ЖК України вказане питання не регулюють та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

В той час, як ст.47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло.

Частиною 4 ст.9 ЖК України та ч.4 ст.311 ЦК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст.ст.10,11,31,119 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст.3,11,31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

За вказаних вище обставин та положень законодавства, враховуючи, що стороною позивача не доведено факт чинення відповідачами перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та підстав для виселення відповідачки з дитиною без надання іншого жилого приміщення, а також приймаючи до уваги, що відповідачка вселилась до квартири як добросовісний набувач, придбавши останню за оплатним договором, іншого житла з дитиною на момент розгляду справи не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідачки з дитиною без надання іншого жилого приміщення на теперішній час задоволенню не підлягають.

В зв'язку з цим, не підлягає задоволенню і вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, які є похідними від вимоги про виселення з огляду на положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Крім того, суд враховує, що ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення та інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Проте, заявляючи вимогу про зняття відповідачів з реєстрації та посилаючись на те, що відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року відповідачі втратили право користування квартирою, позивач не навів доказів тому, чи звертався він в передбаченому ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» порядку до уповноваженого органу реєстрації з заявою щодо зняття відповідачів з реєстрації в квартирі, чи отримував відмову в цьому відповідно до ст.9-1 зазначеного Закону та таким чином не навів доказів, які б свідчили, що позивач не має можливості захистити свої права в передбаченому законом позасудовому порядку.

Таким чином в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання в порядку ст.88 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по справі слід покласти на останнього.

На підставі викладеного та керуючись ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.9,109 ЖК України, ст.ст.16,29,67,72,74,317,319,321,383,386,391 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11, 27,31,36,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_9 до ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах її малолітнього сина ОСОБА_10, треті особи - орган опіки та піклування Центральної районної у м.Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак