Справа №489/1685/15-ц 09.02.2017 09.02.2017 09.02.2017
Справа №489/1685/15-ц
Провадження 22-ц/784/60/16 Головуючий у першій інстанції - Губницький Д.Г.
Категорія 37 Доповідач апеляційної інстанції - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Темнікової В.І., Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 її представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх - ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, виконавчого комітету Миколаївської міської ради за участю третіх осіб - Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, Служби у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради, договорів купівлі-продажу, витребування майна,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_7 в якому просила суд визнати незаконними дії нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Гавеля О.О. під час оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 18 лютого 2011 року після смерті ОСОБА_12 за р.№5-289 та постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2014 року, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 лютого 2011 року Другою Миколаївської державною нотаріальною конторою за р.№5-289 ОСОБА_7 на спадкове майно, що складалося з частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, яке залишилося після смерті ОСОБА_12 Визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 за кожною по 1/6 частини житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя залишив заповіт на ім'я сина - ОСОБА_7 та онучки - ОСОБА_12, які на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним.

ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла та є такою, що автоматично прийняла спадщину після смерті дідуся. Разом з нею проживали та були зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 її малолітні доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які в силу закону вважаються такими, що прийняли спадщину. 24 липня 2014 року державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Гавеля О.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом донькам ОСОБА_12 було відмовлено у зв'язку з тим, що 18 лютого 2011 року на ім'я ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 на ? частину вказаного будинку, який повідомив нотаріуса про відсутність інших спадкоємців тим самим приховав наявність малолітніх дітей.

Посилаючись на викладене та на те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 не були враховані інтереси малолітніх дітей, оскільки в порушення положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №20/5, затвердженої 3 березня 2004 року наказом Міністерства юстиції України нотаріус не встановила коло осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_12 своєї матері, ОСОБА_3 просила про задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2015 року вимоги про визнання незаконними дій державного нотаріуса Другої Миколаївської нотаріальної контори Гавеля О.О. під час оформлення та видачі 18 лютого 2011 року свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим №5-289 після смерті ОСОБА_12 та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24 лютого 2014 року роз'єднані в самостійне провадження.

Ухвалою того ж суду від 10 липня 2015 року до участі у справі співвідповідачами залучені - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, ОСОБА_14, ОСОБА_8 і ОСОБА_9.

Ухвалою того ж суду від 25 січня 2016 року до участі у справі залучено правонаступника померлої ОСОБА_14 її спадкоємця - ОСОБА_10.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 позовні вимоги збільшила та остаточно просила суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 лютого 2011 року Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою за р.№5-289 на ім'я ОСОБА_7 на спадкове майно на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_12;

- визнати незаконними та скасувати рішення виконкому Миколаївської міської ради:

- №192 від 24 лютого 2012 року в частині виділення житлового будинку літ. Ф-2 по АДРЕСА_2;

№ 1299 від 14 грудня 2012 року в частині «Згідно з договорами купівлі-продажу від 21 червня 2011 року та 8 червня 2011 року гр. ОСОБА_14 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1. Згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 24 лютого 2012 року №192 житлового будинку за літ. Ф-2 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., надано адресу: АДРЕСА_2. Виникла необхідність видати свідоцтво про право власності на майно, що залишилось за адресою: АДРЕСА_1»;

- № 330 від 23 березня 2013 року в частині «Згідно з договорами купівлі-продажу від 8 червня 2011 року від 9 червня 2011 року громадянка ОСОБА_14 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1. Згідно з рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 24 лютого 2012 року №192 житлового будинку за літ. Ф-2 по АДРЕСА_1, який належить громадянці ОСОБА_14, надана нова адреса: АДРЕСА_2»;

визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 9 червня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. за р.№1953;

- договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 8 червня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В. за р.№ 1935;

- договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 14 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. за р.№ 218.

- визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 за кожною по 1/6 частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

- витребувати з чужого незаконного володіння по 1/6 частки житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12, посвідчене 18 лютого 2011 року за р.№5-289 державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори в частині оформлення такого права за ОСОБА_7 на 2/3 спадкового майна, що складалося з ? частини житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель по АДРЕСА_1. У задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя склав заповіт та розпорядився належним йому майном в рівних частках на користь свого сина - ОСОБА_7 та онучки - ОСОБА_12.(т. 1 а.с.43).

З копії будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 та оформлених на її підстави довідок вбачається, що на час смерті ОСОБА_6 разом з ним були зареєстровані та проживали його син - ОСОБА_7, онука - ОСОБА_12, правнуки ОСОБА_6, ОСОБА_5

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та на час її смерті разом з нею були зареєстровані та проживали її батько - ОСОБА_7 та малолітні доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.17-18, т. 2 а.с. 115-121).

Відповідно до ч.1ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина перша статті 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину у день смерті спадкодавця, незалежно від дати подання нотаріусу відповідної заяви.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_12 після смерті свого діда прийняла спадщину на ? частину житлового будинку, а відтак її малолітні діти є такими, що прийняли спадщину та мали спадкувати в рівних частках за законом із ОСОБА_7, 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1 у розмірі по 1/6 частині спірного житлового будинку.

ОСОБА_3 є опікуном над неповнолітніми онуками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після смерті їх матері - ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 Відомості про батька дітей внесені до свідоцтв про народження у відповідності до ч. 1 ст.135 СК України (т. 1 а.с. 6, 9, 11-14).

Батьками ОСОБА_12 є відповідач ОСОБА_7 та ОСОБА_3(т. 1 а.с. 5).

18 лютого 2011 року Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7 було видане свідоцтво №5-286 про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 у вигляді 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 38-61).

Також, 18 лютого 2011 рокуДругою Миколаївською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7 було видане свідоцтво №5-289 про право на спадщину за законом після смерті його доньки - ОСОБА_12 на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.84 зв.).

При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 її батько - ОСОБА_7 не повідомив нотаріуса про наявність у померлої неповнолітніх дітей, та в розпорядження державного нотаріуса не була надана будинкова книга на вказаний житловий будинок, оскільки знаходилася на зберіганні у бабусі онучок - ОСОБА_3

При оформленні спадщини нотаріус перевіряла реєстрацію спадкодавця та спадкоємців в спірному будинку за адресними довідками ВГІРФО УМВС України в Миколаївській області, а тому при видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_12 і не були враховані інтереси її на той час малолітніх дітей.

Згідно статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки свідоцтво про право спадщину, що належить неповнолітнім спадкоємцям - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було видано ОСОБА_7, тому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 підлягає визнанню частково недійсним на 2/3 частини від ? частини спадкового майна та визнання права власності за неповнолітніми спадкоємцями право власності на вказану частину спадкового майна.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення прав неповнолітніх спадкоємців та обґрунтовано визнав частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 лютого 2011 року державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_12 на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 за р.№5-289.

Між тим, відмовляючи у задоволені вимог про визнання права власності та витребування спірних 1/3 частини, суд виходив з того, що свідоцтва про право власності видане на спірне домоволодіння з урахуванням узаконеного самочинного будівництва не оскаржені, а крім того на теперішній час не існує спадкового майна у зв'язку із зміною об'єму нерухомості, технічних характеристик та присвоєння окремим частинам самостійної адреси.

Між тим, з таким висновком суду в повній мірі погодитися не можна.

Так, 6 квітня 2011 року розпорядженням райдержадміністрації Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради №171 ОСОБА_7 були визнані готовими до експлуатації такі самочинні забудови: у житловому будинку літ.А-1 збільшення загальної площі на 9,7 кв.м., зменшення житлової площі на 9,9 кв.м. в порівнянні з актом прийомки, житловий будинок літ. Ф-2 площею забудови 58,3 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., загальною площею 87,3 кв.м., тамбур літ. Ф площею забудови 2,7 кв.м., загальною площею 2,1 кв.м., вбиральня літ. Т площею забудови 5,1 кв.м., погріб Спд площею забудови 4,0 кв.м., сарай літ. С площею забудови 12,0 кв.м., баня літ. Р площею забудови 15,5 кв.м., навіс літ. П площею забудови 4,2 кв.м., навіс літ. М площею забудови 1,8 кв.м., сарай літ. Л площею забудови 5,9 кв.м., душ літ. И площею забудови 2,8 кв.м., альтанка літ. У площею забудови 7,9 кв.м. (т. 1 а.с.233).

У відповідності до копій технічного паспорту усі ці побуди зведені до 1995 року, окрім житлового будинку літ. Ф-2, який побудований у 2010 року, надалі до матеріалів оформлення самочинних забудов додано технічний паспорт, яким рік побудови будинку за літ. Ф-2 визначений 2006 (т. 1 а.с.233-254, т. 2 а.с. 1-10).

10 травня 2011 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків за літ. А загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., за літ. Ф-2 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., господарських будівель та споруд на підставі пункту 206 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 квітня 2011 р. №457 (т. 3 а.с.12).

Спадковим майном ОСОБА_6 відповідно до Реєстру права власності на нерухоме майно з урахуванням якого було видане свідоцтво про право на спадщину, був лише житловий будинок літ. А загальною площею 51,80 кв.м., житловою 30,50 кв.м., огорожа за №2, 3, 4, 6, 7, споруди 5,8,1 без врахування самочинних забудов (т. 1 а.с.83).

Отже, неповнолітні діти мають право на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 51,80 кв.м., житловою площею 30,50 кв.м., зазначений на плані за літ. -А; огорожа 2,3,4,6,7; споруди за №5,8,1 - згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.02.2011 року за №29011567.

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 8 червня 2011 року №1935 та від 9 червня 2011 року №1953, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків за літ. А загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., за літ. Ф-2 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., господарських будівель та споруд в рівних частках було продано ОСОБА_7 ОСОБА_14 У вказаних договорах зазначено про те, що домоволодіння знаходиться на неприватизованій земельній ділянці (т. 1 а.с. 115, 118).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 лютого 2012 року №192 житловому будинку літ. Ф-2 по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_14, надано нову адресу - АДРЕСА_2.

23 березня 2012 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийнято рішення №330 пункт 46, яким за ОСОБА_14 оформлено право власності на житловий будинок за літ. Ф-2 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею75,6 кв.м. та споруди, розташовані по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 90-92).

Пунктом 194 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1299 від 14 грудня 2012 року оформлене право власності на житловий будинок за літ.А-1 загальною площею 62.1 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, за ОСОБА_14

Відповідно довідки з державного реєстру речових прав станом на 13 травня 2015 року ОСОБА_14 є власницею житлового будинку по АДРЕСА_2, який складається з житлового будинку літ. Ф-2 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м. та споруд на підставі свідоцтва про право власності від 03 квітня 2012 року (т. 1 а.с. 143-144).

Після смерті 13 лютого 2015 року ОСОБА_14 її спадкоємцем є ОСОБА_10, право власності якої на житловий будинок по АДРЕСА_2 не оформлене (т. 2 а.с. 18-49).

14 лютого 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. за р.№218, ОСОБА_14 продала ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею. 38,3 кв.м. (т. 1 а.с. 102-103).

Відповідно до копії технічного паспорту від 26 жовтня 2012 року до об'єкту продажу окрім житлового будинку літ. А, віднесені баня літ. Р, вбиральня літ. Т., огорожі №2-9, споруди №5, I (т. 1 а.с. 123-124).

При оформленні цього договору до матеріалів нотаріальної справи долучена довідка Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 26 листопада 2012 року про те, що по АДРЕСА_1 документів, які підтверджують право власності на земельну ділянку за цією адресою не зареєстровано (т. 1 а.с. 112).

У березні 2011 року ОСОБА_7 на житловий будинок по АДРЕСА_1 була оформлена будинкова книга з якої вбачається, що він знявся з реєстрації у грудні 2012 року.

На теперішній час проживає і зареєстрований в цьому будинку ОСОБА_8 з дружиною та двома повнолітніми дітьми (т. 2 а.с. 86, 156-159).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про, що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкодавцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки спадкове майно (1/3 частина) було відчужене поза волею неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5, шляхом незаконного позбавлення права на спадкування за законом, а тому останні мають право домагатися відновлення свого права на неї. Позивачі з часу відкриття спадщини набули речові права на успадковану частину житлового будинку - право володіння та право користуватися нею, і відповідно на захист цих прав.

Як встановлено після прийняття спадщини щодо майна батька та доньки, відповідач ОСОБА_7 здійснив оформлення самочинно побудованого майна як до відкриття спадщини ОСОБА_6, так і в рік смерті останнього та отримав на своє ім'я на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 квітня 2011 року №457 з урахуванням узаконених будівель свідоцтво про право власності 10 травня 2011 року, і продав інший об'єкт нерухомості - домоволодіння (а не житловий будинок літ. А) ОСОБА_14, а та в свою чергу здійснила виділ частини домоволодіння - окремий житловий будинок в окрему адресу - АДРЕСА_2 та продала інший житловий будинок літ. А по АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_8 та ОСОБА_9

За таких обставин, витребувати частину спадкового майна, яка належить спадкоємцям без визначення реальної частки у домоволодінні на теперішній час є неможливим, що не позбавляє їх права на захист своїх прав в подальшому.

Посилання представника позивача на визнання за спадкоємцями права власності на будівельні матеріали, оскільки на час відкриття спадщини спадкодавцем було самочинно збільшено площу житлового будинку літ. А. та здійснено будівництво житлового будинку Ф-2 не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до роз'яснень, що міститься в п. 7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви вимог про визнання права власності за спадкоємцями на будівельні матеріали не було заявлено, а крім того у даній справі належними доказами не встановлено на які саме матеріали останні мають право.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права власності підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності за кожною на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 51,80 кв.м., житловою площею 30,50 кв.м., зазначений на плані за літ. -А; огорожа 2,3,4,6,7; споруди за №5,8,1 - згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.02.2011 року за №29011567, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх - ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності за кожною на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 51,80 кв.м., житловою площею 30,50 кв.м., зазначений на плані за літ. -А; огорожа 2,3,4,6,7; споруди за №5,8,1 - згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.02.2011 року за №29011567.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 606,32 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: