Справа № 128/3203/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2017 року місто Вінниця

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кіяниця А.О. , без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2016 року, до Вінницького районного суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина за законом на майно, що належало ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спакоємцем якої був ОСОБА_4, який спадщину прийняв, але оформити свої спадкові права не встиг. Дане спадкове майно складається з земельної ділянки площею 2,3248 га., кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та будинку розташованого по АДРЕСА_1, який належить колгоспному двору, головою якого записана ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Зазначає, що на день припинення існування колгоспного двору залишались члени вищезазначеного колгоспного двору ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Так як, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому кожному члену колгоспного двору належить 1/3 частки в будинковолодінні АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за законом є позивач ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_3 Спадщину прийняла позивач ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_4 так як звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з відповідною заявою та ОСОБА_3, як малолітня.

Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки спадкове будинковолодіння, яке складається з жилого будинку і розташований в с. Іванівка, Вінницького району, Вінницької області належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з яких 1/3 частка, як частка члена колгоспного двору та 1/3 частка в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, але через канцелярію суду надала заяви про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 також до судового засідання не з*явивлась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачОСОБА_1 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1.Станом на 15 квітня 1991 року двір, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство.

Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору -ОСОБА_6, члени двору- ОСОБА_7., ОСОБА_1, ОСОБА_4, які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по 1/4 частці кожного.

25.09.1996 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

По питанню відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 не звертались, спадкова справа не заводилась, що вбачається з листа з Вінницької районної державної нотаріальної контори від 08.02.2017 року, однак оскільки ОСОБА_7 помер у ІНФОРМАЦІЯ_4, на час дії ЦК УРСР, то члени колгоспного двору ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 вважаються такими, що прийняли спадщину, шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, а саме проживали з спадкодавцем на день смерті.

Оскільки до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 перейшла ? частка після смерті ОСОБА_7, то їх частки в майні колгоспного двору складали по 1/3 частці за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку житлового будинку в АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв її внук ОСОБА_4, так як звернувся у встановлений строк з заявою до нотконтори, що вбачається, з корпії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6), який помер після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 і не встиг її прийняти (спадкова трансмісія).

Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_1 та малолітня донька ОСОБА_3

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_1, оскільки подала в 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини та ОСОБА_3, яка автоматично прийняла спадщину, оскільки є малолітньою, що підтверджується копією спадкової справи №436/2011, заведеної після смерті ОСОБА_4

Після його смерті відкрилась спадщина в тому числі і на 2/3 частки житлового будинку в АДРЕСА_1, тому за кожним з спадкоємців підлягає визнанню права власності по 1/3 частці домоволодіння.

Позивач звернулась до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, однак відповідно до листа від 03.11.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного вище будинковолодіння, в зв'язку з тим, що спадкове домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_8, який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав, про що свідчить лист з Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.11).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, суб'єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно вимог ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння АДРЕСА_1, відносилося до категорії колгоспного двору, позивач була членом колгоспного двору, позивач спадщину після смерті свого сина прийняла у встановленому законом порядку, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має,, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання права власності,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який входив до суспільної групи колгоспний двір, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з яких 1/3 частка, як частка члена колгоспного двору та 1/3 частка в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області ,протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: