РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 державної міграційної служби у Запорізькій області, Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1998 року, виданого Виконкомом Дніпрорудненської міської ради, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/2 частка) і ОСОБА_5 (1/2 частка). 11 квітня 2014 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала у цьому житлі до 10 вересня 2015 року включно, після чого забрала свої речі і виїхала з квартири у невідомому позивачці напрямку, до теперішнього часу не з'являлась, комунальних послуг не сплачує. Це перешкоджає ОСОБА_1 отримувати державну допомогу (субсидію) для оплати комунальних послуг. Самостійно знятися з реєстрації у вказаній квартирі відповідачка не бажає. 28 червня 2014 року померла мати позивачки ОСОБА_4, яка заповіла належну їй частку квартири ОСОБА_1, а вона, в свою чергу, прийняла вказану спадщину за заповітом після смерті спадкодавця. Беручи до уваги те, що відповідачка обрала для свого проживання інше місце, про що свідчить її відсутність у квартирі з вересня 2015 року, вона без поважних причин відсутня у ньому понад шість місяців, спожиті комунальні послуги не оплачує, своїх обов'язків за договором найму житлового приміщення не виконує, не слідкує за ним, добровільно знятися з реєстрації місця свого проживання не бажає, а тому, позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати відповідачку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №48 в будинку №39 по вул. Центральній в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, внаслідок відсутності у займаному житловому приміщені понад встановлені строки.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, суду пояснила, що у спірній квартирі зареєстровані вона, її доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, співвласник квартири ОСОБА_5 та його дружина, відповідачка ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2, яка була повідомлена про час та місце слухання справи у порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 державної міграційної служби у Запорізькій області в судове засідання не зявився.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1998 року, виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (1/2 частка) і ОСОБА_5 (1/2 частка). Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло від 19 серпня 1998 року, виданим виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (а.с.5), технічним паспортом на вказану квартиру (а.с.6-7).

11 квітня 2014 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як дружини співвласника житлового приміщення ОСОБА_5, що підтверджуються довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 вересня 2016 року (а.с.11) та показаннями позивачки ОСОБА_1

У відповідності до ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №283 від 18 серпня 1998 року (а.с.5) власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 (частка власності 1/2) та ОСОБА_5 (частка власності 1/2).

28 червня 2014 року померла мати позивачки ОСОБА_4, яка заповіла належну їй ? частку квартири ОСОБА_1, яка прийняла вказану спадщину за заповітом після її смерті, що підтверджується довідкою про причину смерті №187 від 30 червня 2014 року (а.с.8), свідоцтвом про смерть від 01 липня 2014 року І-ЖС №292060 (а.с.9), заповітом від 12 травня 2010 року (а.с.10), довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 вересня 2016 року (а.с.11).

У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №48 в будинку №39 по вул. Центральній в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, внаслідок відсутності у займаному житловому приміщені, оскільки позивачка ОСОБА_1 не є власником вищевказаної квартири, не виконані вимоги ст.ст.1298, 182 ЦК України, а саме не проведена державна реєстрація права власності, тому вона не є субєктом звернення до суду із даним позовом. Співвласник вказаної квартири ОСОБА_5, дружина якого відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі, не звертається до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212,215,226-227 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 державної міграційної служби у Запорізькій області, Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачці.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик