УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького про визнання звільнення незаконним, скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі, визнання трудових відносин безстроковими та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив визнати трудові відносини з Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького безстроковими за період з 2 вересня 2002 року по 31 серпня 2015 року; визнати незаконним звільнення його Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького від 28 серпня 2015 року з формулюванням: «закінчення терміну дії контракту на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України»; скасувати наказ №367-к від 28 серпня 2015 року в частині його звільнення; поновити його на роботі в Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького на раніше займаній посаді в обсязі повної ставки з 1 вересня 2015 року; стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 11170 гривень.

Позов мотивовано тим, що позивача незаконно звільнено з посади викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій згідно наказу № 367-к від 28 серпня 2015 року з формулюванням: «із закінченням терміну дії контракту на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України». Таке звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.24 КЗпП та Постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» від 19 березня 1994 року №17, контракт укладається і підписується роботодавцем та працівником, якого приймають (наймають) на роботу. В момент укладання з позивачем контракту № 591 від 20 листопада 2013 року він не був звільнений за попередньою посадою, тому не міг бути прийнятий за контрактом, тому не міг бути звільнений за закінченням строку його дії. Оскільки первинний контракт на час прийняття позивача на роботу не укладався, протягом 13-річної роботи в Університеті йому чотири рази продовжували термін роботи, до 31 серпня 2015 року жодного разу не звільняли із займаної посади, із наказом не ознайомлювали, тому трудові відносини носять постійний характер, жодних підстав вважати їх тимчасовими немає. Крім того, укладання з позивачем контракту фактично погіршило його становище, оскільки він працював на умовах безстрокових трудових відносин, тому такі умови праці є недійсними в частині визначення строку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що в наказі про прийняття позивача на роботу, та наступних наказах про внесення змін до трудового договору в частині терміну його дії з ним, були зазначені конкретні терміни існування трудових відносин між сторонами, при цьому позивач зазначені накази не оспорював і у власних заявах ставив питання про внесення змін до трудового договору в частині строку його дії.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з такими висновками, та крім іншого виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він звертався до відповідача з заявою про укладення безстрокового трудового договору та йому було відмовлено, а також того, що ним оспорювалися накази про продовження терміну роботи на посаді старшого викладача кафедри «на умовах строкового трудового договору» чи «за контрактом». 20 листопада 2013 року з позивачем ОСОБА_3 був укладений контракт № 591. На підставі укладеного контракту та в зв'язку з поданою заявою від 19 листопада 2013 року, було видано наказ № 524-к від 20 листопада 2013 року, яким продовжено термін роботи ОСОБА_3 на посаді старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій, як обраному за конкурсом, з 20 листопада 2013 року по 31 серпня 2015 року на умовах укладеного контракту. Тобто, відповідно до умов контракту, працівник ОСОБА_3 був призначений на посаду старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій факультету обчислюваної техніки, інтелектуальних та обчислюваних систем на вказаний у наказі строк: з 20 листопада 2013 року по 31 серпня 2015 року.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та відповідачем за період з 2 вересня 2002 року по 20 листопада 2013 року існували строкові трудові відносини на підставі трудового договору, що був оформлений відповідними наказами: №18б-к від 29 серпня 2003 року; № 431-к від 1 вересня 2008 року; № 333-к від 1 вересня 2009 року; № 379-к від 31 серпня 2010 року; № 437-к від 31 серпня 2011 року; № 440-к від 1 вересня 2011 року; № 43б-к від 31 серпня 2012 року, № 373-к від 30 серпня 2013 року.

20 листопада 2013 року з позивачем ОСОБА_3 був укладений контракт № 591 (а.с 47-48).

На підставі укладеного контракту та в зв'язку з поданою заявою від 19 листопада 2013 року, було видано наказ № 524-к від 20 листопада 2013 року, яким продовжено термін роботи ОСОБА_3 на посаді старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій, як обраному за конкурсом, з 20 листопада 2013 року по 31 серпня 2015 року на умовах укладеного контракту (а.с 67).

В пункті 6.1 Контракту № 591 від 20 листопада 2013 року визначено, що контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством України та умовами цього контракту.

В пункті 6.2. Контракту передбачені підстави для розірвання контракту, якими є:

п.6.2.1. Закінчення терміну його дії;

п.6.2.2.Угода сторін (п.2 ч.І ст.36 Кодексу Законів про працю України);

п.6.2.3. З ініціативи адміністрації Університету до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених законодавством України про працю (ст.ст. 40, 41 Кодексу Законів про працю України) та невиконання умов цього контракту;

п.6.2.3. (як в Контракті) з ініціативи працівника до закінчення терміну дії контракту у випадках невиконання Університетом умов контракту (ст.39 Кодексу Законів про працю України), а також у випадках хвороби чи інвалідності працівника;

п. 6.2.4. З інших підстав, передбачених законодавством;

п.6.2.5. Додаткові підстави припинення та розірвання контракту не передбачені чинним законодавством: «немає».

Пунктом 6.5. Контракту також встановлено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення трудового договору з Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького, затвердженого вченою радою Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького 23 грудня 2014 року (протокол № 5), по закінченню дії строкового трудового договору з працівником, який був обраний за конкурсом, трудові відносини з ним можуть продовжуватися на новий строк за домовленістю сторін. Такий працівник може претендувати на переведення на вищу посаду при наявності відповідної вакантної посади, на яку оголошується конкурс. Особи, не обрані за конкурсом до закінчення навчального року, підлягають звільненню згідно діючого законодавства, а ті які перевелися на вищу посаду і не пройшли конкурсний відбір - на попередню посаду. Якщо впродовж навчального року конкурс не проводився, або був визнаний таким, що не відбувся, з працівниками, прийнятими на роботу до заміщення посади за конкурсом, трудові відносини продовжуються до проведення повторного конкурсу або до закінчення поточного навчального року (а.с. 138-141).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково- педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з положеннями чч. 9, 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково- педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково- педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, що діяло на момент виникнення та припинення спірних правовідносин, передбачено, що при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Таким чином, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

При цьому відповідно до ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

У п 8.2 Положення закріплено, що у разі необрання на новий строк за конкурсом науково-педагогічного працівника трудові відносини з ним припиняються у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, з урахуванням наведених норм та встановлених обставин дійшли обґрунтованих висновків, що трудовий договір між ОСОБА_3 та відповідачем мав строковий характер та сторони неодноразово вносили зміни до нього в частині строку його дії, що вбачається із змісту наказів № 186-к від 29 серпня 2003 року (а.с 46); № 431-к від 1 вересня 2008 року (а.с. 59); № 333-к від 1 вересня 2009 року (а.с. 63); № 379-к від 31 серпня 2010 року (а.с. 61); № 437-к від 31 серпня 2011 року (а.с.57); № 440-к від 1 вересня 2011 року (а.с. 62); № 436-к від 31 серпня 2012 року (а.с. 58); № 373 - к від 30 серпня 2013 року (а.с. 66).

Вказані накази видавалися на підставі заяв позивача, які він власноручно писав на продовження трудових відносин, підписував їх, виконував обумовлену роботу, отримував заробітну плату. Жодних заперечень проти укладання строкових трудових договорів, а в подальшому - контракту, позивач не заявляв та не оспорював.

За таких обставин підстав вважати, що трудова угода і, зокрема, останній контракт № 591 від 20 листопада 2013 року, укладалися з ним під

примусом адміністрації, немає і доказів цьому позивач не надав.

В наказі про прийняття позивача на роботу та наступних наказах про внесення змін до трудового договору в частині терміну його дії, в них були зазначені конкретні терміни існування трудових відносин між сторонами. При цьому позивач ці накази не оспорював, а навпаки, у власних заявах: від 29 серпня 2008 року, від 31 серпня 2009 року, від 30 серпня 2010 року, від ЗО червня 2011 року, від 30 серпня 2011 року та від 30 серпня 2012 року ставив питання про внесення змін до трудового договору в частині строку його дії.

Така форма трудового договору узгоджується з положеннями частини 3 статті 54 Закону України «Про освіту», згідно якої педагогічні та науково- педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками встановлено і п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року № 744.

На підставі укладеного контракту та в зв'язку з поданою заявою від 19 листопада 2013 року, було видано наказ № 524-к від 20 листопада 2013 року, яким продовжено термін роботи ОСОБА_3 на посаді старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій, як обраному за конкурсом, з 20 листопада 2013 року по 31 серпня 2015 року на умовах укладеного контракту (а.с 67).

Тобто, відповідно до умов вищезазначеного контракту, працівник ОСОБА_3 був призначений на посаду старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій факультету обчислюваної техніки, інтелектуальних та обчислюваних систем на вказаний у наказі строк: з 20 листопада 2013 року по 31 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Наказом № 367-к від 28 серпня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій 31 серпня 2015 року за п.2 ст.36 КЗпП України - у зв'язку з закінченням терміну дії контракту (а.с. 60).

В ході розгляду даної справи місцевим та апеляційним судами дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська