АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №761/41079/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4450/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

13 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 аліменти на його навчання в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 22 листопада 2016 року до 30 червня 2018 року, а саме до закінчення навчання Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет ім. В. Гетьмана».

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга піддягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що сторони перебували у шлюбі, під час якого народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначила, що у 2004 році шлюб було розірвано та син залишився проживати з позивачем, яка повністю його утримує.

З 21 серпня 2014 року ОСОБА_6 вступив до Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» та навчається на денному відділенні на платній основі.

Також зазначила, що відповідач матеріальної допомоги не надає.

У зв'язку з тим, що навчання вимагає значних витрат, а доходів на це не вистачає просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту навчання 21 серпня 2014 року до закінчення навчання - 30 червня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 9 грудня 2004 року зроблено запис за № 807, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва.

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно Свідоцтва про зміну імені син ОСОБА_7 змінив прізвище з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ІНФОРМАЦІЯ_3 Судом встановлено, повнолітній син ОСОБА_6 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є студентом третього курсу, факультету міжнародної економіки і менеджменту, денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Дата зарахування до університету - 1 вересня 2014 року, термін закінчення університету - 30 червня 2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на сплату витрат на навчання не надає.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 199 СК України , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком ОСОБА_9, а тому зобов'язаний надавати матеріальну допомогу згідно вимог ст. 199 СК України.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не працює та є інвалідом 3 групи довічно, отримує пенсію у розмірі 1770,17 грн.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 утримає свою матір ОСОБА_10, яка також є інвалідом ІІІ групи.

Разом з цим, ОСОБА_5 не надала належних та допустимих доказів про наявність у відповідача інших доходів та заробітку, за рахунок яких він мав би змогу надавати допомогу синові на період навчання у учбовому закладі.

Враховуючи вищевикладене та матеріальний стан відповідача, що він не працює, оскільки є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію, на його утриманні перебуває непрацездатна особа, доказів про наявність у нього інших доходів суду не надано, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_6 на період його навчання, з ј до 1/8 частини усіх видів доходу ОСОБА_11 та рішення суду першої інстанції в цій частині змінити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року змінити, зменшивши розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 на його навчання з ј до 1/8 частини усіх видів доходу.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді