Справа № 463/5546/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1220/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ПАТ «Галичфарм» - Танцюри В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ «Галичфарм» до ОСОБА_2, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Державного земельного агентства у м. Львові, ОСОБА_5 про визнання погодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки; зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Державного земельного агентства у м. Львові, ОСОБА_5, про відновлення історичних меж земельної ділянки, визнання узгодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ «Галичфарм» звернулося із позовом до ОСОБА_2, треті особи: Львівська міська рада, Державне земельне агентство у м. Львові, ОСОБА_5 про визнання погодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їхнє підприємство являється фактичним користувачем земельної ділянки площею 0,0145 га по АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці знаходиться нерухоме майно підприємства, зокрема аптечний склад №1.

У зв'язку із закінченням договору оренди даної земельної ділянки від 20 березня 2003 року №Л-007 від 20 березня 2003 року, на підставі ухвали Львівської міської ради від 29 січня 2015 року №4323, їхньому підприємству погоджено місце розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0145 га на АДРЕСА_1.

На виконання вимог земельного законодавства ПАТ «Галичфарм» проводить погодження меж вказаної земельної ділянки з суміжними землекористувачами, шляхом підписання актів встановлення та узгодження меж землекористування на місцевості.

Водночас суміжний землекористувач ОСОБА_2, будинковолодіння якої знаходиться по АДРЕСА_2 відмовляється погодити суміжні межі, вимагаючи відступу від стіни її будинковолодіння на п'ять метрів.

З урахуванням зазначених обставин, позивач на підставі ст.ст.96,103,158,198 ЗК України, просив:

визнати погодженим акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 31 липня 2015 року, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5077га, без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 у зв'язку з безпідставною відмовою його підписати (а.с.1-3).

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», треті особи: Львівська міська рада, Державне земельне агентство у м. Львові, ОСОБА_5 про відновлення історичних меж земельної ділянки, визнання узгодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим що з 12 серпня 1926 року житловий будинок АДРЕСА_2 разом із земельною ділянкою на той час - гр.парц.№323/5 і 323/6 городів, на підставі договору купівлі-продажу належав її бабусі ОСОБА_6 дівоче прізвище - ОСОБА_6 дівоче прізвище - ОСОБА_6, прізвище першого шлюбу ОСОБА_6 та прізвище другого шлюбу - ОСОБА_6 та її неповнолітній дочці ОСОБА_10 на той час - нерухомість іп.пок. №1106 гр.кн.кад. селище Знесіння.

31 березня 1947 року складено Генеральний план (схема), масштаб 1:500 садибної ділянки по АДРЕСА_2 де вказано: розмір ділянки та нанесено розмір будинку та межі буд АДРЕСА_2 і буд АДРЕСА_1. Зазначено, що огорожа садиби - дерев'яний двометровий «забор»

Рішенням №1936 від 15 грудня 1953 року Виконавчого комітету Львівської міської ради залишено у користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами в таких розмірах:за будинком нр.АДРЕСА_2 (назва вулиці на той час) який знаходиться в особистому користуванні гр-н ОСОБА_7 та ОСОБА_10 присадибну ділянку площею 401,6 кв.м. по половинній ідеальні частині.

24 грудня 1953 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено обмір та реєстрацію земельної ділянки, за які ОСОБА_6 та ОСОБА_10 оплатили рахунок «Счет №4031 від 24 грудня 1953р, оскільки земля у цей час у власність не передавалася.

У 1954 р. на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_7 житловим управлінням Львівського відділу комунального господарства було видано Свідоцтво про право власності на будівлю.

У 1986 році після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_10 будинок був успадкований її мамою ОСОБА_11, що підтверджують Свідоцтва про право зареєстровані в реєстрі за №2653 від 15 квітня 1986р. та №3032 від 25 червня 1986р., в яких зазначено, що майно складається з цегляного будинку з відповідною частиною господарських будівель, розміщених на земельній ділянці площею 513 кв.м.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №4-334 від 13 березня 2007 року, що зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22 березня 2007 року її на праві власності належить житловий будинок зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2.

У 2007 році вона звернулася в Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради з питань узаконення реконструйованого будинку та необхідності приватизації земельної ділянки для обслуговування будинку.

В процесі підготовки пакету документів вона побачила, що земельна ділянка, яка була у користуванні її родини (а фактично куплена у 1926 році) як по площі так і по конфігурації є відмінною від початкової, а межі які проходили на відстані п'ять метрів від будинку (огорожа садиби - дерев'яний забор), тепер проходять по стіні будинку.

Позивач за зустрічним позовом зазначала, що зміни межі були зроблені в період 1950-1956 років (коли родину було вивезено у Сибір на спецпоселення), тоді було зруйновано двохметрову дерев'яну огорожу на відстані п»ять метрів від будинку, а нова огорожа (зі сторони Заклинських 5), була встановлена з цегли товщиною в 0,4 метри, яка була прилаштована до стіни її будинку.

У 2015 році вона звернулася до керівництва ПАТ «Галичфарм» із клопотанням про погодження межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням договору купівлі-продажу від 12 серпня 1926 року та Генерального плану садибної ділянки по АДРЕСА_2 від 19 березня 1947 року, (тобто погодити суміжні межі, від стіни її будинковолодіння на п'ять метрів), на що ПАТ «Галичфарм» категорично заперечує.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 17 серпня 2016 року позивач за зустрічним позовом просила:

у задоволенні позову ПАТ «Галичфарм» до неї відмовити;

зустрічний позов задовольнити.

Відновити історичні межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та визнати узгодженим Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 22 липня 2015 року, що знаходиться і зазначена в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки від літери В до літери А суміжний землекористувач ПАТ «Галичфарм» АДРЕСА_1 з відстанню від стіни житлового будинку АДРЕСА_2, шириною 5 (п»ять) метрів по всій довжині межі ділянки збоку АДРЕСА_1, без підпису суміжного землекористувача ПАТ «Галичфарм».

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ПАТ «Галичфарм» до ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ПАТ «Галичфарм» посилається на те, що у зв'язку з закінченням договору оренди земельної ділянки від 20.03.2003р., на підставі ухвали ЛМР від 29.01.2015р. № 4323 «Про погодження ПАТ «Галичфарм» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, здійснюється виготовлення технічної документації, в тому числі погодження меж земельної ділянки шляхом підписання відповідних актів. Суміжним землекористувачем є ОСОБА_2, яка відмовилась в добровільному порядку погодити межі, оскільки межа суміжної земельної ділянки частково проходить по стіні її житлового будинку. ПАТ "Галичфарм" погодився відступити від будинку останньої 2 метри по всій довжині межі, однак ОСОБА_2 відмовилась від його підписання.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ "Галичфарм" задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд не врахував подані нею докази, які свідчать про факт належного користування земельною ділянкою площею 401,6 кв.м, зміни конфігурації, параметрів та меж земельної ділянки, що з 1947 року була визначена, не взяв до уваги висновки дослідження № 034/15 від 15 червня 2015 року, відповідно до якого було встановлено, що відстані від житлового будинку "А-1" до межі будинковолодіння АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1 змінилися, а саме зменшились на 5 м та 5,5 м, проігнорував рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 21.08.2015 року та прийшов до помилкового висновку про відсутність спору про право.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, а у задоволенні первісного позову ПАТ "Галичфарм" - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ПАТ «Галичфарм», представника ПАТ «Галичфарм» - Танцюри В.А. на підтримання апеляційної скарги ПАТ «Галичфарм» та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом ч. ч. 1, 2, 6-9 цієї статті, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.01.2015р. № 4323 «Про погодження ПАТ «Галичфарм» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 погоджено ПАТ «Галичфарм» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5077 га (у тому числі площею 0,0145 га у межах червоних ліній) на АДРЕСА_1 для обслуговування будівель та споруд майнового комплексу (а.с.4)

Так само, ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2013р. № 3020 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2 (а.с.64)

Згідно вимог ч. ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Серед видів документації із землеустрою, відповідно до п. п. «ґ» «і» ч. 2 цієї статті виділяють проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками на практиці визначається «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376.

Згідно п. 2.1 цієї Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Процедура закріплення межовими знаками меж земельної ділянки визначена п. 3.12 цієї Інструкції, згідно з яким, такі дії здійснюються виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки на місцевості від 31.07.2015р. (а.с.8), складений ПАТ «Галичфарм» в процесі виготовлення проекту землеустрою відповідачем ОСОБА_2 не погоджений.

Аналогічний акт від 22.07.2015р., складений ОСОБА_2 в процесі виготовлення останньою технічної документації не погоджений ПАТ «Галичфарм» (а.с.63).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади передбачені у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України.

Відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Вичерпний перелік документів, які включає в себе технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплений в ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій». Згідно цієї норми, акт узгодження меж як документ, необхідний для затвердження технічної документації законодавством не передбачено.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки закріплений в ч. 6 ст. 186-1 ЗК України. За правилами цієї статті, такими підставами є лише невідповідність положень проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. В свою чергу, вичерпний перелік документів, які включає в себе проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки закріплений в ч. 3 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» і знову ж таки, акт узгодження меж як один з документів, необхідних для затвердження проекту законодавством не передбачено.

Отже, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації (відведення) земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому, ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами» та не дає підстав для висновку, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжному землекористувачу було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію (відведення) ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови, прийнявши відповідне рішення про погодження та/або затвердження технічної документації або про відмову у вчиненні таких дій.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній.

У даних правовідносинах спір про право породжується не відмовою суміжного землекористувача підписати акт узгодження меж, а рішенням органу місцевого самоврядування про затвердження (погодження) технічної документації із землеустрою. Захист прав особи, яка не згідна з тим и іншим рішенням відбувається у спосіб оскарження такого рішення.

При цьому, вказаних висновків суду не спростовує витяг з протоколу № 160 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 21.08.2015р. (а.с.23), за яким остання рекомендувала сторонам погодити межу між земельними ділянками на умовах добросусідства у добровільному порядку, а у випадку недосягнення згоди між суміжними землекористувачами - у судовому порядку.

Так, згідно зі ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Як випливає із зазначених норм закону та роз'яснень Верховного Суду України, до повноважень органу місцевого самоврядування віднесено розгляд спорів про межу земельних ділянок, який виникає між власниками та/або землекористувачами земельної ділянки, а не розгляд спорів, що виникають в процесі приватизації (відведення) земельних ділянок.

Відповідно, рішення Узгоджувальної комісії від 21.08.2015р. не може вважатись тим рішенням, що приймається останньою в порядку ст. 159 ЗК України.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність цивільно-правового спору між сторонами та відмовив у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Павлишин О.Ф.