УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір № 002810 фінансового лізингу від 26 серпня 2015 року; стягнути із ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачені по договору фінансового лізингу № 002810 від 26 серпня 2015 року кошти в сумі 35000 грн.

Позов мотивовано тим, що зі змісту договору фінансового лізингу вбачається, що він не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та укладений внаслідок нечесної підприємницької практики з боку відповідача. За своєю юридичною природою договір фінансового лізингу, укладений між сторонами у справі мав бути нотаріально посвідчений, а відтак в силу не дотримання форми угоди є нікчемним, тому позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 липня 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір № 002810 фінансового лізингу від 26 серпня 2015 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_4 Стягнуто із ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_4 сплачені по договору фінансового лізингу № 002810 від 26 серпня 2015 року кошти в сумі 35000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 серпня 2015 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 002810 (а.с. 9-14). Вартість предмета лізингу - 350000 грн. (а.с. 15). Відповідно до додатку № 2 до Договору встановлено графік сплати лізингових платежів(а.с. 16).

Згідно додатку № 3 до Договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор «Chery RF 244», без визначення предмету лізингу, що відповідають поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації, тощо) (а.с. 17).

На виконання договору позивачем було сплачено - 35000 грн, що підтверджується копією квитанції № 62-433К від 26 серпня 2015 року (а.с. 18).

Задовольняючи позов, суди правильно застосувавши положення ст. ст. 806, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що оспорюванний договір фінансового лізингу за своєю природою не відповідає принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, тому наявні правові підстави для визнання договору недійсним в цілому із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що договір фінансового лізингу від 26 серпня 2015 року, укладений між сторонами, в порушення вимог ст. 799 ЦК України, нотаріально посвідчено не було.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства.

Вказаний висновок відповідає висловленій Верховним Судом України позиції у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська