АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/940/17 Справа № 209/4965/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лобарчук О. О. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент- ХХI», про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням , розподіл особистих рахунків, та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Адміністрація Дніпровського району м. Дніпродзержинська, Товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент- ХХI», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, зняття з реєстраційного обліку місця проживання, про зміну умов договору найму квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, де також зареєстровані та мешкають відповідачі. Квартира не приватизована та складається з чотирьох кімнат площею: 1- 7,6 кв.м., 2- 12,3 кв.м., 3- 14,0 кв.м, 4 - 17,1 кв.м. Вона займала кімнату площею 12,3 кв.м. Іншого житла у неї немає, і на даний час вона вимушена мешкати у своїх знайомих. З квітня 2014 року відповідачі забрали у неї ключі від квартири, не віддають особисті речі, документи на квартиру та перешкоджають їй користуватися вказаною квартирою. З приводу перешкоджання їй в користуванні квартирою вона зверталася до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ. Враховуючи вищенаведене, просила суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів забезпечити вільний доступ, не чинити перешкоди їй у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати їй комплект ключів від квартири; визначити порядок користування житловою площею в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, виділивши у користування їй кімнату площею 12,3 кв.м. з виходом на лоджію, місця загального користування, а саме: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити в загальному користуванні; розділити фінансово-особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1, зі сплати за комунальні послуги (вивезення твердих побутових відходів, та плату за утримання будинку та прибудинкової території між нею та відповідачами); стягнути з відповідачів на її користь витрати по справі.

Відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву, обгрунтовуючи її тим, що ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі більше року, з жовтня 2013 року, що підтверджується актом про непроживання від 28.11.2014 року, складеним техніком ТОВ «Крона». Позивачі за зустрічним позовом ніколи не заперечували проти проживання у квартирі ОСОБА_4, вона самостійно виїхала з житла і з їх боку не було перешкод їй у користуванні квартирою. Тому просили суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4; визнати ОСОБА_4 такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, позбавивши її цього права шляхом зняття з реєстраційного обліку місяця проживання і виселення з житлового приміщення квартири за вказаною адресою; припинити договір житлового найму із ОСОБА_4 житлового приміщення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1; змінити умови житлового найму квартири наймачу за зустрічним позовом ОСОБА_2, виділивши в користування їй та її родині, позивачам за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та її неповнолітньому сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 року чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 73,8 кв.м, житлова площа - 51 кв.м., площа кімнат складає: 17,1 кв.м.,14,0 кв.м., 12,3 кв.м, 7,6 кв.м, залишити їм в загальному користуванні лоджії, кухню, ванну кімнату, вбиральну, коридори; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі на загальну суму 1243,60 грн., що складається з: суми збору в розмірі 243,60 грн., витрати на надання правової допомоги в розмірі 1000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.

Зобов'язано відповідачів забезпечити вільний доступ та не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування їй кімнату площею 12,3 кв.м. з виходом на лоджию, місця загального користування, а саме: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити в загальному користуванні.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору - 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Адміністрація Дніпровського району м. Дніпродзержинська , ТОВ «Абонент 21» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, зняття з реєстраційного обліку місця проживання, про зміну умов договору найму квартири- відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 комплект ключів від квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.05.1983 року Виконавчим комітетом Дніпровської ради народних депутатів м.Дніпродзержинська було видано Ордер № 6713 ОСОБА_2, родина якої складалася з 4-х чоловік, на право заняття 4-кімнатної квартири АДРЕСА_1. Склад сім'ї: ОСОБА_9 - донька, ОСОБА_13- син, ОСОБА_14- донька (а.с.45 т.1).

Відповідно до довідки від 08.05.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 08.05.2014 року зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.9 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що у травні 2014 року ОСОБА_4 зверталась до Дніпровського РВ міліції та згідно висновку за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 3391 від 07.05.2014 року була розглянута її заява про вжиття заходів до ОСОБА_2 щодо перешкоджання проживанню у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 6 т.1).

Відповідно до акту про проживання від 04.06.2015 року, ОСОБА_4 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 1988 року по квітень 2014 року (а.с.224 т.1).

Як вбачається з довідки фізичної особи-підприємця від 29 травня 2015 року, ОСОБА_4 працювала відповідно до трудового договору № 0- та займала посаду реалізатора на ринку продовольчих товарів у ЧП Смутнікова ОСОБА_12 на міні-ринку «Дніпро» у лівобережній частині м. Дніпродзержинська. За час роботи зарекомендувала себе з позитивного боку. В зв'язку з тимчасовими труднощами з житлом з квітня по 23 травня 2014 року включно вимушено ночувала за місцем роботи (а.с.225 т.1).

В акті про непроживання від 12 червня 2015 року та від 06 листопада 2015 року, вказано, що ОСОБА_4 дійсно не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з вересня 2013 року і по цей час (а.с.235, 236 т.1).

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, не проживає у спірній квартирі через конфлікт, який відбувався між ОСОБА_4 та квартиронаймачем ОСОБА_2, що свідчить про наявність між ними неприязних стосунків.

Позивачі за зустрічним позовом не довели, що майно, яке належить відповідачу відсутнє в спірній квартирі та що вона має інше житло. Наявність звернень до органів внутрішніх справ щодо неправомірних дій з боку позивачів за зустрічним позовом щодо перешкоджання ОСОБА_4 проживанню за місцем реєстрації є підтвердженням того, що відповідачка за зустрічним позовом не мешкала у квартирі з поважних причин.

Також встановлено, що спірна квартира не приватизована та не є власністю громадян.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 9, 64, 67, 71, 72, 150 Житлового кодексу УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та відмовив у задоволенні її позову щодо розподілу фінансово-особових рахунків зі сплати за комунальні послуги та у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги відповідачів в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці в цій частині та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального і процесуального права, не спростовують обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції посилався на те, що такі вимоги відповідають законним інтересам позивача і відповідачів, ґрунтуються на законі, та не порушують права інших осіб.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.61 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст.63 ЖК УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_2 складається з чотирьох кімнат та має загальну площу 73,8 кв.м. з яких 51 кв.м. є житловою площею. В квартирі є зареєстрованими п'ять осіб, тобто на кожну особу припадає 10,2 кв.м житлової площі без урахування місць загального користування.

Первинне значення у врегулюванні відносин між користувачами квартири має домовленість. Виділивши позивачу в користування кімнату площею 12,3 кв.м. з виходом на лоджію, судом першої інстанції відступлено від рівності часток у праві користування квартирою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного на користування квартирою, відповідно до запропонованого позивачем варіанту - неможливо, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року в частині виділення ОСОБА_4 в користування кімнати площею 12,3 кв.м. з виходом на лоджію - скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова