АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Чобіток А.О.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей і їх вилучення у матері та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив:

- розірвати шлюб, укладений між ним і ОСОБА_3;

- визначити місцем проживання малолітніх доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, його місце проживання - АДРЕСА_3;

- вилучити малолітніх доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 за адресою її проживання: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2008, від якого мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Спільне життя між ними не склалося через різні погляди на життя, виховання дітей, різне бачення майбутнього, різні характери, що призвело до відсутності взаєморозуміння і як наслідок втрати поваги і почуттів одне до одного. Шлюбно-сімейні відносини, на час звернення до суду припинені, спільне господарство не ведуть, не проживають разом як подружжя. Також вказував, що діти проживають разом з матір'ю в однокімнатній квартирі. Вважає, що він має кращі умови для проживання дітей, може краще забезпечити їх потреби та розвиток, а тому просив визначити місце проживання дітей разом з ним (а.с. 31-35).

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила розірвати між ними шлюб та стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 15 000,00 грн. на місяць до досягнення ними повноліття та 5 000,00 грн. одноразового платежу до навчального закладу.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що 12.01.2008 між ними було укладено шлюб, від якого мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Подружні стосунки не склалися, відповідач проживає і веде спільне господарство з іншою жінкою, спільних інтересів та почуттів немає, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їхніх дітей. Щодо стягнення аліментів вказувала, що діти проживають разом з нею, а тому відповідач зобов'язаний надавати їм матеріальну допомогу (а.с. 114, 134, 135).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2017 означені вище позови ОСОБА_5 та ОСОБА_3 об'єднані в одне провадження (а.с. 129).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.02.2017 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей і їх вилучення у матері та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, задоволені частково:

- розірвано шлюб, укладений 12.01.2008 між ОСОБА_5. та ОСОБА_3., зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 33;

- стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2016 і до досягнення ОСОБА_6 повноліття;

- у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовлено;

- стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 551,21 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про визначення місця проживання дітей та їх вилучення у матері і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вказаних вимог. Вважає, що в цій частині суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у справі доказам та не прийняв до уваги його пояснення, внаслідок чого ухвалив рішення не на захист інтересів дітей.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

ОСОБА_5 та його представник вдруге не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином за відомою суду адресою, проте судові повідомлення ним не отримувались і повертались до суду з відміткою поштового відділення за закінченням строку зберігання. 24.04.2017 представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення в яких підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Разом з цим, також подав клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитись в судове засідання. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача та/або його представника, оскільки їх неявка з урахуванням подання апеляційної скарги позивачем, направлення письмових пояснень його представником, обізнаністю представника про розгляд справи судом апеляційної інстанції та не повідомлення про поважні причини неявки в судове засідання і не надання жодних документів, які б підтверджували поважні причини неявки, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Третя особа, яка належним чином повідомлялась про розгляд справи, також не направила для участі у справі свого представника, однак в заяві на адресу суду просила розглядати справу за відсутності представника і ухвалити рішення в інтересах дітей (а.с. 204).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено ОСОБА_5 лише в частині відмови у задоволенні його вимог про визначення місця проживання дітей та вилучення їх у матері. У частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визначення місце проживання дітей з батьком та їх вилучення у матері, суд першої інстанції виходив з відсутності визначених законом підстав для розлучення малолітніх дітей з матір'ю.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що подружжя перебувало в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2008 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 116, 117).

Оскаржуваним рішенням суду шлюб між сторонами розірвано і в цій частині рішення суду ними не оскаржено.

Судом встановлено, що після припинення спільного проживання подружжям, їхні малолітні діти проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого 16.11.2016 начальником служби у справах дітей Оболонської РДА Бурлакою А.С., однокімнатна квартира за вказаною адресою знаходиться на шостому поверсі дев'ятиповерхового будинку, облаштована меблями та побутовою технікою, утримується в чистоті та порядку. Загальна площа квартири становить 34 кв.м., в кімнаті розташовані диван, ліжко, маленький диванчик, шафа - купе, тумба та телевізор, на кухні є кухонні меблі, плита, холодильник. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. В квартирі фактично проживають ОСОБА_3, двоє малолітніх дітей та ОСОБА_10 (бабуся) (а.с. 87-88)

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11 та членам його сім'ї: ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.02.2012 (а.с. 107).

ОСОБА_3 з 27.09.2016 працює за основним місцем роботи в ТОВ «Голос. ЮА» ведучою програм інформаційної агенції «Голос. ЮА», отримує заробітну плату 13 000 грн. на місяць, що підтверджується довідками ТОВ «Голос. ЮА» (а.с. 89, 92).

Згідно з довідкою Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 25.10.2016 № 369610 ОСОБА_3 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Батько ОСОБА_5 працює в ЮФ «Зовнішконсалтинг» за основним місцем роботи з 07.09.2016, займає посаду комерційного директора, отримує заробітну плату 2 700 грн. на місяць, про що свідчить довідка від 27.01.2017 № 12/01.

ОСОБА_5 проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3, який належить його батьку. За актом обстеження умов проживання, затвердженого 31.10.2016 начальником служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради А.І. Терещенко, у вказаному будинку створені належні умови для проживання дітей, є окрема дитяча кімната з усіма необхідними меблями та речами, іграшками, є ігрова кімната та бібліотека для навчання дітей. У будинку наявна уся необхідна побутова техніка та меблі. У дворі наявна дитяча площадка.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, у рідних та сусідів користується повагою, працьовитий, товариський, шкідливих звичок немає, займається спортом. Скарг від сусідів на ОСОБА_5 за весь час проживання не надходило. Дані обставини підтверджуються характеристикою, виданою на ОСОБА_5 Гостомельською селищною радою Київської області від 28.09.2016 № 47 (а.с. 57-58).

У ОСОБА_5 за результатами огляду не виявлено психіатричної та наркологічної паталогій, що підтверджується Медичною довідкою про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів від 22.09.2016 та Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 22.09.2016.

Відповідно довідки Дошкільного навчального закладу - Загальноосвітнього навчального закладу «Ямб» від 24.10.2016 № 58 ОСОБА_6 зарахована до дошкільного навчального закладу 29.11.2011, ОСОБА_7 - 02.02.2013. Обоє дівчат успішно навчаються та відвідують гуртки образотворчого мистецтва та хореографії. Мати ОСОБА_3 приділяє належну увагу вихованню та всебічному розвитку обох дітей, її доньки завжди приходили до навчального закладу охайні та добре доглянуті. Впродовж усього періоду перебування дітей в навчальному закладі мати ОСОБА_3 активно приймала участь в житті закладу, систематично цікавилась особливостями навчання, виховання та розвитку своїх дочок, неодноразово зверталась по фахову допомогу спеціалістів (а.с. 108).

Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей від 19.12.2016 № 104-8983 комісія з питань захисту прав дитини Оболонської РДА встановила, що на даний час малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживають разом з матір'ю та бабусею в однокімнатній квартирі, де створені задовільні умови для проживання. Батько ОСОБА_5 проживає у триповерховому будинку своїх батьків в смт. Гостомель, де для дітей є окрема кімната облаштована усім необхідним. В ході роботи з психологом стало відомо, що ОСОБА_6 емоційно більш прихильна до матері, підвищеної тривожності щодо розлучення батьків помічено не було, Вікорія важко переживає окреме проживання від батька, висловлює бажання, щоб всі члени родини проживали під одним дахом. За таких обставин, Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає недоцільним змінювати місце проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6, та відповідно не рекомендує визначати місце їх проживання разом з батьком.

Разом з цим, судом обґрунтовано встановлено, що діти відвідують дошкільний навчальний заклад і за твердженнями вчителів та вихователів мати дітей приділяє належну увагу їхньому вихованню та всебічному розвитку. ОСОБА_3 не зловживає алкогольними напоями, не вживає наркотичні засоби, що підтверджується медичною документацією, працює, отримує заробітну плату, рівень якої дозволяє їй утримувати двох малолітніх дітей.

Встановивши фактичні обставини справи та оцінивши наявні в ній докази суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами склалися конфліктні стосунки.

Судом також встановлено, що на даний час між сторонами триває судовий процес з приводу поділу спільного майна подружжя.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно послався на норми сімейного законодавства, які визначають умови та порядок визначення місця проживання дитини.

Так, у відповідності до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також, ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Слід зазначити, що не дивлячись на неможливість з'ясування судом думки дітей щодо проживання з батьком або матір'ю, в даному випадку судом не встановлено підстав визначених законом, які б унеможливлювали проживання дитини з матір'ю.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Разом з цим, декларація прав дитини від 20.11.1959 містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, судом обґрунтовано встановлено, що мати здійснює належний догляд за дітьми, турбується про них та забезпечує належний розвиток і виховання дітей. Обставин, за яких діти не могли б проживати з матір'ю судом не встановлено. Суд правомірно вказав на те, що дещо кращі матеріально-побутові умови життя позивача не можуть бути самодостатньою підставою для передання йому дитини та, як наслідок, розлучення дитини з матір'ю. При цьому, судом обґрунтовано зазначено, що будинок в якому проживає ОСОБА_5 йому не належить і він ним користується з дозволу свого батька.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку наявним у справі доказам та поясненням позивача, не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, судом надано належну оцінку висновку органу опіки і піклування, який, в силу вимог закону, для суду не є обов'язковим, а оцінюється судом нарівні з іншими доказами у справі в їх сукупності. Також судом було досліджено та надано належну правову оцінку стану житлових умов сторін, їх матеріальний стан, стан здоров'я тощо, що мотивовано було відображено в рішенні суду.

Також є необґрунтованими посилання апелянта на ту обставину, що відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, оскільки дані обставини не можуть вплинути на визначення місця проживання дітей та не позбавляють позивача права на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей.

З огляду на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист інтересів малолітніх дітей.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей і їх вилучення у матері та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

А.О.Чобіток