Справа№592/8031/16-ц
Провадження №2/592/146/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючої-судді Труханової Л.М.,

з участю секретаря- Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в якому просить захистити права споживача, шляхом зобов'язання відповідача сплатити їй 4000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 підписала заяву позичальника без номера від25.02.2008 року.

На думку позивача, заява позичальника, умови надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, яку сторона відповідача вважає «кредитним договором», є нікчемним, згідно вимог чинного законодавства.

В силу ст. 1055 ЦК України , кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір , укладений з недодержанням письмової форми , є нікчемним.

Одним із видів правочинів є кредитний договір. Кредитний договір існує відповідно до вимог ст. 638 ЦК України. , а саме : договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору : договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Однією з істотних умов укладання кредитного договору , яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звернути увагу , є сплата процентів на грошову суму , отриману в кредит. Проценти , сплачені позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою користування грошовими коштами , а не неустойкоюЮ яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов"язаннь, а також однією з форм цивільно-правової відповідальності.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності та пояснення, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник позивача доповнив, що згідно ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" в редакції , що діяла на момент "спірних правовідносин", договір , якщо інше не передбачено законом, повинен містити: розмір фінансового активу , зазначений у грошовому виразі , строки його внесення та умови взаєморозрахунків ; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору ; права та обов"язки сторін , відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін. Оскільки сторони вналежній формі не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору , то договір відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України , є нікчемним. Посилення представника відповідача на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.11.2011р. та від 14.04.2011р. є безпідставним . В рішенні від 14.04.2011р. судом встановлено , що угода відповідачем не оспорювалася та у порядку , передбаченому ЦК, не дійсною не визнавалася. Суд виходив із презумпції правомірності правочину і можливості стороною оскаржити цей правочин , що і робить позивач . Також , зазначає . що посилення представника відповідача на ст. 257 ЦК , вважаючи , що позивач пропустила строк звернення до суду, є безпідставним , і представник позивача вважає , що до даних правовідносит слід застосувати положення ст. 264 ЦК, так як рішення Зарічного районного суду м. Суми перериває позовну давність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_2 звернулась до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з бажанням отримати кредит. Після вивчення пакету документів, які були надані нею до банку, а саме: копії паспорту, копії ІПН, довідки про доходи, банком було прийнято рішення про надання ОСОБА_2 кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту. Як слідство між «ПриватБанком» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 25.02.2008 року. Своїм особистим підписом позивач ствердила, що заява разом із запропонованими «ПриватБанком» Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, з якими вона ознайомилась і погодилась, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Даний факт підтверджується підписом позивача в даній заяві, де чітко зазначено «Я згодний з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг».

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Текст Умови та правил надання банківських послуг не підписується сторонами. Зазначені умови є уніфікованим документом, до якого клієнти приєднуються. Дані Умови є частиною кредитного договору (він же договір про надання банківських послуг) і вони доступні до необмеженого кола осіб. Умови розміщено на сайті банку www.privatbank.ua.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному і сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», є публічною офертою, що містить істотні умови та правила надання послуг банком.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав ОСОБА_2 кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії.

Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами ЦК України та умовами укладеного ними договору.

Після укладення зазначеного вище договору позивач отримала платіжну картку НОМЕР_1 та почала нею користуватися.

В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконала.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2011 р., по справі № 2- 1182/2011 р., позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі та стягнуто борг у розмірі 12 787,77 грн..

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2015 р., по справі № 591/723/15-ц, позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про досягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування карткового рахунку задоволено в повному обсязі та стягнуто борг у розмірі 16 729,31 грн..

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини-(частина друга статті 223 ЦПК України).

Факт укладення між сторонами договору та обізнаність ОСОБА_2 про умови та правила користування кредитними коштами банку підтверджується судовими рішеннями Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2011 р. та 15.06.2015 р., які набрали законної сили та за якими відкриті виконавчі провадження з їх примусового виконання.

Оскільки рішеннями суду, які набрали законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника, правових підстав для повернення коштів за нікчемним правочином, як вважає останній, немає.

Також, підлягає врахуванню і та обставина, що у відповідності з п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мала право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, але цим правом не скористалась. Погодившись з умовами оспорюваного договору, позивачка отримала кредитні кошти та виконувала зобов'язання за кредитним договором, сплачуючи передбачені договором платежі, що також свідчить про її згоду з умовами кредитного договору.

Крім того, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також, ч. З ст. 267 ЦК України наголошує на тому, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Керуючись викладеним, як сторона у спорі, заявляємо про застосування наслідків спливу позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вишевикладене представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог

Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.02.2008 р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № б/н від 25.02.2008 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування коштами 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення ,що відповідає строку дії картки.(а.с. 6)

Вищевказані обставини встановлені рішеннями Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2011 р. у справі № 2-1182/11 та від 15.06.2015 р. у справі 591/723/15-ц( а.с. 29,30).

Як встановлено вищевказаними рішеннями суду ОСОБА_2 порушила взяте на себе зобов'язання із виплати кредиту та відсотків по ньому перед ПАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим було судом вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» згідно рішення 14.04.2011 р. у справі № 2-1182/11 суму боргу по договору -12787 грн. 77 коп., 127 грн. 88 коп. судового збору та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення, а всього - 13035 грн. 65 коп. та згідно рішення від 15.06.2015 року у справі № 591/723/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 16729,31 грн. боргу та 243,60 судових витрат (а.с. 29,30).

Як встановлено рішенням суду від 14.04.2011р. , правовідносини , що склалися між сторонами , є договірними і врегульовані кредитним договором

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України , обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, факт укладення між сторонами договору та обізнаність позивача ОСОБА_2 про умови та правила користування кредитними коштами відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" підтверджується судовим рішеннями Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2011р. та від 15.06.2015р. , які є чинними . Враховуючи , що дані обставини встановлені судовими рішеннями , вони не потребують встановленню і доказуванню під час розгляду даного позову.

Під час розгляду справи, ані позивачем, ані його представником не була доведена нікчемність правочину і судом її не встановлено, дійсність якого також встановлена вищезазначеними рішенням суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було підписано договір, остання не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та виконувала його умови. Згідно розрахунку заборгованості за договором , наданим позивачем , остання за період з 01.04.2008р. по 07.01.2015р. сплатила відповідачу ПАТ КБ "ПриватБанк" 4000 грн..

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки ОСОБА_2 підписала вказаний договір, виконувала його, суд вважає, що перебіг позовної давності має обчислюватись саме з дати укладення договору, а тому посилення представника позивача на те , що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом , є безпідставним.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відмовляє також у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60,61,88,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.60,61, 257,261,267, 628, 638, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми в розмірі 4000 грн. відмовити за необгрунтованністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текстом рішення виготовлений 13 лютого 2017 року.

Суддя Л.М. Труханова