Справа № 202/7582/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої - судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2, про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить зняти арешт та заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, які накладені державним виконавцем згідно з постановами державного виконавця від 17 квітня 2008 року та 23 січня 2009 року, посилаючись на те, що виконавчі листи були поверненні стягувачеві на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із не виявленням майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Суд, вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю з огляду на наступне:

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання рішення, ухваленого у цивільній справі (судового наказу), та у такому виконавчому провадженні позивач виступає боржником.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона не є боржником у виконавчому провадженні, позивач суду не надала.

Так, як вбачається з листа Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.10.2016 року, на виконанні у відділі перебував судовий наказ № 2н-3767, виданий 24.03.2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» суми боргу в розмірі 18 410 грн. 40 коп. 17 квітня 2008 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту на все майно боржника. В ході проведення виконавчих дій майно, на яке можливо звернути стягнення, виявлено не було, у звязку з чим державним виконавцем на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» 8 липня 2008 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу. Вищезазначений документ повторно надходив на виконання і 23 січня 2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту на все майно. 30 липня 2009 року державним виконавцем знов було винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 38 Закону України Про виконавче провадження № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (08 липня 2008 року та 30 липня 2009 року), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Отже, за змістом наведеної норми, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, повертаючи виконавчий документ стягувачу або до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен скасувати арешт, накладений на майно боржника.

Відповідно до статті 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам розяснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), яка вважає, що при поверненні державним виконавцем виконавчого документа і завершенні виконавчого провадження були порушені її права чи інтереси, має право звернутися безпосередньо до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не з позовом у порядку позовного провадження як в даному випадку.

Враховуючи наведене, у відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 205 ЦПК України провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2, про зняття арешту закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 5 днів з дня оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Ю. Марченко