Справа № 489/6226/16-ц
Номер провадження 2/489/680/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі Куцовій Д.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Вказував на те, що з 2005 р. по 2016 р. він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторонами було спільно придбано квартиру АДРЕСА_1. Оскільки вказана квартира була придбана сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, вона є спільним майном подружжя. Однак на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, в звязку з чим порушено право власності позивача на частку в спільному майні подружжя.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд здійснити поділ майна подружжя; виділити йому у власність ? частину квартири АДРЕСА_1; та виділити у власність ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судове засідання не зявились. 17.01.2017 р. у судовому засіданні представник позивача був повідомлений про час та день розгляду справи належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Отже, суд вважає причини неявки відповідача у судове засідання не поважними. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК УКраїни неявка представника без поважних причин не є перешкодою для розгляд справи.

Згідно ухвали суду проводитьлся заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2005 р. по 28.11.2016 р.

Мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 14.12.2007 р. на імя ОСОБА_3 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. Даний Договір купівлі-продажу був посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5

14.12.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 також був укладений Іпотечний Договір, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., зі всіма невідємними її при належностями.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, та є спільною сумісною власністю його та відповідачки. Крім того позивач зазначає, що сторони вели спільне господарство, він особисто неодноразово надавав кошти на погашення кредитної заборгованості, придбав будівельні матеріали для поліпшення умов проживання в квартирі ( квитанції щодо будівельних матеріалів містяться в матеріалах справи).

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2333цс15.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, з огляду на те, що незважаючи на перерву у судовому засіданні, відповідачем заперечень щодо позову, та відповідно доказів щодо заперечень, не було надано, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання права власності на ? частку спільного майна подружжя за позивачем.

В той же час суд вважає не доведеною зазначену вартість вказано нерухомого майна позивачем, оскільки визначена у позові сума не співпадає із вартістю майна у іпотечному договорі, а доказів щодо іншої оцінки суду не надано.

На підставі ст. ст. 57, 60, 62 СК України, ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова