БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/64/17
Справа № 356/2115/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2017 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.,

за участю секретаря Мамей Н. І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Київської області, ОСОБА_4 про скасування рішення органу місцевого самоврядування

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області з позовною заявою про скасування рішення органу місцевого самоврядування звернулась ОСОБА_2. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що між домоволодіннями № 143 та № 145 по вул. Кірова (перейменована на вул. Набережна) в м. Березань Київської області знаходиться проїзд загального користування, який забезпечував заїзд сусідів по зазначених домоволодіннях до суміжних земельних ділянок. Наявність вказаного проїзду визнавалась постановою Березанського міського суду Київської області від 06.06.2012 по справі № 1002/2-а-28/12. У квітні 2013 року мешканцями домоволодіння № 143 створено перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що є власністю ОСОБА_2, встановлено металеві ворота та огорожу, чим самовільно привласнено загальний проїзд та захоплено частину земельної ділянки, що належить позивачу. Рішенням ОСОБА_3 міської ради від 31.10.2014 № 430-43-VII «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» відповідачу ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку по вул. Кірова, 143 в м. Березань Київської області площею 0,1416 га, з них 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0308 га для ведення особистого селянського господарства, крім того, вирішено залишити у користуванні на умовах оренди на 20 років для городництва ділянку площею 0,0108 га. Відтак, вважає вказане рішення незаконним та просить його скасувати.

27.01.2017 відповідач ОСОБА_4 через канцелярію суду подала заперечення на позов, в якому вказувала, що існує рішення суду про спір між тими ж сторонами, з того ж приводу та з тих же підстав, що й даний позов. Окремо відзначила, що позивач в 2007, а відповідач в 2014 році приватизувала земельні ділянки, на яких, зокрема, знаходяться їх домоволодіння, після чого ? частини спільного заїзду не існує, так як і не існує відповідного рішення щодо його облаштування. Просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.41-42).

Позивач в судове засіданні на розгляд справи не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.20,28,32,37,54).

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Київської області в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а саме судовими повістками під розписку. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило (а.с.21,27,31,38,55).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи його доводами, викладеними в позовній заяві.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши матеріали справи у сукупності, докази по справі, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до рішення ОСОБА_3 міської ради Київської області «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» від 31.10.2014 № 430-43-VI, громадянці ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :08:009:0113 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га, а також з кадастровим номером :08:009:0114 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0308 га, та зареєстровано Реєстраційною службою ОСОБА_3 міського управління юстиції Київської області на праві приватної власності, про що 04.12.2014 видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 30485516 та № 30482947 відповідно (а.с.6,43,46).

Відповідно до ч. 2-3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавлення права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. При цьому захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

В той же час, відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, пунктами «а», «б» статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, а також передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 122 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, встановлених законом.

При цьому, з системного аналізу положень ч. 1 ст. 116, ч. 9 ст. 118 ЗК України встановлено, що підставою для набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель комунальної власності є рішення відповідного органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок визначено положеннями статті 118 ЗК України.

Статттею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, рішення ОСОБА_3 міської ради від 31.10.2014 № 430-43-VII «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» є підставою набуття ОСОБА_4 у приватну власність земельних ділянок, що розташовані за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Кірова, 143, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :08:009:0113 площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки з кадастровим номером :08:009:0114 площею 0,0308 га для ведення особистого селянського господарства, в порядку безоплатної приватизації та в межах встановлених законом норм.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження прийняття вказаного рішення ОСОБА_3 міської ради з порушенням вимог закону як правової підстави набуття громадянкою ОСОБА_4 земельних ділянок у власність суду не надано та в ході судового розгляду їх не встановлено.

Обґрунтування позивачем в своїй позовній заяві існування між домоволодіннями № 143 та № 145 по вул. Кірова в м. Березань Київської області проїзду загального користування як підстави для скасування спірного рішення з посиланням на встановлення даного факту постановою Березанського міського суду Київської області від 06.06.2012 в справі № 1002/2-а-28/12, є безпідставними, так як вказаною постановою, яка досліджена в судовому засіданні, лише визначено, що між зазначеними домоволодіннями земельна ділянка площею 0,0057 га значиться як проїзд.

В той же час, з урахуванням ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. При чому, в розумінні ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр», ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер.

Разом з тим, однозначно ототожнити згадану в постанові Березанського міського суду Київської області від 06.06.2012 в справі № 1002/2-а-28/12 земельну ділянку площею 0,0057 га з ділянкою, що є предметом даного спору, неможливо, так як відсутні ідентифікуючі ознаки, зокрема, межі, конкретне місце розташування, кадастровий номер.

Додане до позовної заяви викопіювання з опорного плану м. Березань від 01.06.2011 виготовлене друкованим способом та містить в собі необумовлені дописки, а саме: фразу «0,0057 га проїзд», «0,0095 га по червоних лініях», підпис невстановленої особи, а також умовне позначення з надписом «Проїзд»,(а.с.9).

Схема земельної ділянки, зображена на вказаному викопіюванні, є нечіткою, а умовне позначення «Місце розташування земельної ділянки гр. ОСОБА_5 м. Березань, вул. Кірова, 143» на схемі дублюється з іншими обєктами, що не дає змоги визначити місцезнаходження вказаної земельної ділянки. Відтак, даний доказ розцінюється судом як недостовірний.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Долучені позивачем акти депутатів ОСОБА_3 міської ради від 11.02.2014 та 28.03.2016, існування між домоволодіннями № 143 та № 145 по вул. Кірова в м. Березань Київської області проїзду загального користування (а.с.7,8), суд оцінює критично, не є належними доказами існування спірного проїзду у розумінні ст. 20 ЗК України.

У відповідності до листа виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Київської області від 25.04.2014 № 9-14-710, рішення ОСОБА_3 міської ради про вилучення у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельних ділянок для проїзду та рішення про встановлення сторонам сервітуту для проїзду, проходу між домоволодіннями № 143 та № 145 по вул. Кірова не виявлено (а.с.49).

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача були витребувані та досліджені рішення по справах: № 1002/2-а-28/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради Київської області, треті особи Відділ Державного комітету по земельних ресурсах в м. Березань, ОСОБА_2 про оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень, № 356/172/13-а за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа Відділ містобудування та архітектури ОСОБА_3 міської ради Київської області про оскарження рішення субєкта владних повноважень, а саме рішення ОСОБА_3 міської ради Київської області від 17.12.2012 про накладення сервітуту, № 356/279/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 міська рада про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування нанесених збитків та моральної шкоди, та справа № 356/946/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні проїздом загального користування та відшкодування моральної шкоди, вимоги за якими предявлялись з різних підстав та щодо різного предмету.

У той же час з досліджених вище рішень не вбачається та надано не надано в судовому засіданні жодних доказів існування проїзду загального користування на спірній земельній ділянці, як підставу для скасування рішення ОСОБА_3 міської ради від 31.10.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, так як суду не надано жодних обєктивних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 12, 79,116,119,121,122 ЗК України, ст. ст. 10, 60, 169, 212-215, 223-228 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Березанський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. О. Капшученко