АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2789/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 22-ц/790/1855/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів : Піддубного Р.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Прологаєвій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» на заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ "Правекс Банк" звернулось до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 17.06.2005 року між ПАТ КБ "Правекс Банк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 12126-133/05Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4715,00 євро для споживчих цілей, строком до 17 червня 2020 року зі сплатою 10,5 відсотків річних за час фактичного користування кредитом. Крім того, 17.06.2005 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 12126-133/05Р, згідно п.2.1 якого поручитель ОСОБА_3 зобовязується у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем (позичальником) ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором виконати за нього зобовязання перед кредитором у порядку та строки, встановлені у п.1.1 кредитного договору зі змінами та доповненнями до нього та у відповідності до п.4.2 договору поруки, у всьому іншому, що не передбачено даним договором, сторони керуються чинним законодавством України. Також 13.07.2005 року між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 12126-133/05Р, згідно якого відповідач передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. 25.10.2005 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 12126-133/05Р від 17.06.2005 року, відповідно до умов якої Договір № 12126-133/05Р від 17.06.2005 року було викладено в новій редакції. 18.11.2009 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору 12126-133/05Р від 17.06.2005 року та домовились даний кредитний договір викласти в новій редакції. У порушення умов договорів, відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали. Заборгованість у розмірі 5356,17 Євро/139 558,24 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом: 3506,34 євро; заборгованості за процентами: 995,49 євро; неустойки (пені): 854,34 євро позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 12126-133/05Р від 17.06.2005 р. в розмірі 4809,19 євро яка складається з наступного: заборгованість за кредитом: 3506,34 євро; заборгованість за процентами: 995,49 євро; неустойка (пеня): 307,36 євро. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2093,37 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПравексБанк» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо припинення поруки суперечать положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки нею встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В договорі поруки, укладеному між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк» вбачається, що сторони визначили строк припинення договору конкретною календарною датою, а саме 17 червня 2023 року. Вважає, що оскільки відповідачі не отримували направленої вимоги про усунення порушення основного зобовязання через те, що не повідомили позивача про зміну своєї адреси, перебіг шестимісячного строку не розпочався. Стверджує, що направлення позивачем вимоги на адресу поручителя не змінює строк виконання зобовязання, а лише є спробою досудового врегулювання спору, оскільки у направленій вимозі зазначалось про необхідність усунути порушення основного зобовязання, а не достроково погасити заборгованість за кредитним договором.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.06.2005 року було укладено кредитний договір між ПАТ КБ Правекс- Банк та ОСОБА_2 № 12126-133/05Р (а.с.9-15).

17.06.2005 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 12126-133/05Р, згідно п.2.1 якого поручитель ОСОБА_3 зобовязується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором виконати за нього зобовязання перед кредитором у порядку та строки, встановлені у п.1.1 кредитного договору зі змінами та доповненнями до нього, а у відповідності до п.4.2 даного договору у всьому іншому, що не передбачено даним договором, сторони керуються чинним законодавством України. (а.с.38-39)

13.07.2005 року між ПАТ КБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 12126-133/05Р, згідно якого відповідач передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. (а.с.40-44).

25.10.2005 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 12126-133/05Р від 17.06.2005 року, відповідно до умов якої договір № 12126-133/05Р від 17.06.2005 року було викладено в новій редакції.

18.11.2009 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору 12126-133/05Р від 17.06.2005 та домовились даний кредитний договір викласти в новій редакції.

Згідно з додатковою угодою до кредитного договору позивач надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 4715,00 євро, для споживчих потреб, а також ціллю сплати страхових платежів відповідно договорам страхування нерухомого майна укладання яких здійснюється на підставі та з врахуванням вимог п.6.1.14 договору, терміном з 22.06.2005 року до 22.06.2020 року із розрахунку 10,5% річних за час фактичного користування кредитом, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобовязання згідно з договором у повному обсязі. (а.с.22-27)

У відповідності до п. 3.1 умов договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 12126-133/05Р від 18 листопада 2009 року, для забезпечення зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування коштами та пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору, відповідач протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного договору передає в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру.

У відповідності до умов договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 12126-133/05Р від 18 листопада 2009 року, викладених у п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом щомісячно до 10 числа наступного місяця включно, з 11 лютого 2009 року згідно наступного графіка: з 11 лютого 2009 року по 10 жовтня 2010 року - 0 євро щомісячно; з 11 жовтня 2010 року по 10 травня 2020 року - 31 євро щомісячно; з 11 травня 2020 року по 17 червня 2020 року - 1 євро щомісячно.

Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті відповідачем щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначеного у п. 1.2 договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Верховним Судом України у постанові № 6-190цс14 від 25.01.2015 року зроблено правовий висновок про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

29.08.2015 року відповідачу ОСОБА_2 та 21.10.2015 року відповідачу ОСОБА_3 були направлені письмові вимоги про усунення порушення основного зобовязання та дострокове здійснення внесків за кредитним договором (а.с.34-35,36-37).

Позивач вказує, що матеріали справи не містять даних про отримання відповідачами вимог про усунення порушення основного зобовязання та дострокове здійснення внесків за кредитним договором, які направлялися банком не за адресами реєстрації відповідачів.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що вимоги були направлені за адресами, які зазначені у договорах, укладених з відповідачами та факт отримання таких вимог не спростований.

Крім того, за змістом вказаних вимог про усунення порушення основного зобовязання та дострокове здійснення внесків за кредитним договором, правові наслідки настають також і у разі повернення рекомендованого листа на адресу відправника по закінченню терміну зберігання за спливом 7-ми денного строку, що відраховується з дати відправлення рекомендованого листа.

Позивач вказує, що в договорі поруки, укладеному між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк» сторони визначили строк припинення поруки конкретною календарною датою, а саме 17 червня 2023 року.

Між тим, із змісту п. 4.1. договору поруки вбачається, що сторони визначили не строк припинення поруки, а строк дії договору, що не є тотожнім.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті припинення правовідношення.

Згідно із ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що строк строком припинення зобовязання поруки неможна ототожнювати із строком дії договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 21 травня 2012 року № 6-69цс11.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України у постанові № 6-263цс15 від 07.10.2015 року.

Оскільки з позовм до ОСОБА_3 позивач звернувся до суду лише через рік після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що порука ОСОБА_3 є припиненою та відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з неї заборгованості за кредитом ОСОБА_2

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» відхилити.

Заочне рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Л.В. Карімова

ОСОБА_4