У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, з урахуванням уточнень, який обґрунтував тим, що відповідач доводиться йому дочкою, він на даний час потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати, однак ухиляється від надання допомоги на утримання батька. У зв'язку із цим змушений звернутися до суду та просив стягнути з ОСОБА_4 аліменти на його отримання по 1 тис. грн щомісячно з дати подання позову до суду та довічно.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання як батька у розмірі 50 грн щомісячно, починаючи з 18 березня 2016 року по 13 березня 2019 року.

Вирішено питання щодо судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вважаю за можливе заяву задовольнити.

Також до касаційної скарги додано заяву ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а саме згідно з п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то підстав для вирішення питання про звільнення від сплати судового збору судом не вбачаю.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Задовольняючи позов частково та встановлюючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків протягом 50 років, оскільки відповідач з однорічного віку і до досягнення повноліття перебувала у дитячих спеціалізованих закладах, школах-інтернатах та перебувала на державному забезпеченні.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що він сплачував колишній дружині аліменти на утримання ОСОБА_4 були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, які дійшли правильного висновку, що виконання своїх батьківських обов'язків полягає не лише в сплаті аліментів, батько після розірвання шлюбу не звільняється від обов'язків щодо дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має особисте право на спілкування з нею, яким він жодного разу не скористався.

Посилання у касаційній скарзі стосовно того, що сума аліментів, яку стягнули з відповідача, є мізерною не знайшли свого підтвердження, оскільки у позивача наявна пенсія, його звільнено від сплати за комунальні послуги як інваліда 2 групи, наявність двох повнолітніх дітей від другого шлюбу, котрих він виховував до досягнення ними повноліття і підтримує з ними відносини, які з його слів, надають йому матеріальну допомогу, а тому суди обґрунтовано визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не викликають необхідністі перевіряти матеріали справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року.

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька, за касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак