Справа № 263/5849/13-ц
Провадження № 6/263/92/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючої судді Кір`якової Н.П., при секретарі Соколовій О.Б, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням щодо обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа. В обґрунтування вимог заявник зазначає, що на виконанні Центрального відділу державної служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-263/2393/2013 від 18.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» суму заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 28 573 грн. 86 коп.; суму заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 178 грн. 00 коп.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 30 000 грн. 00 коп., процентну складову штрафу у розмірі 4 231 грн. 66 коп., судовий збір у розмірі 629 грн. 84 коп., на загальну суму в розмірі 63 613 (шістдесят три тисячі шістсот тринадцять) грн. 36 коп. 18.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На теперішній час рішення суду не виконано, незважаючи на те, що державним виконавцем вжито усі заходи щодо їх примусового виконання, встановлення належного боржникові нерухомого майна або транспортних засобів; рахунків або джерел доходів. У звязку з чим просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання нею своїх зобовязань за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Заявником надано заяву про розгляд подання за його відсутністю.

Дослідивши матеріали, долучені до подання, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні його, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» суму заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 28 573 грн. 86 коп.; суму заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 178 грн. 00 коп.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 30 000 грн. 00 коп., процентну складову штрафу у розмірі 4 231 грн. 66 коп., судовий збір у розмірі 629 грн. 84 коп., на загальну суму в розмірі 63 613 (шістдесят три тисячі шістсот тринадцять) грн. 36 коп.

Вирішуючи подання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, яка є основним законом України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" - громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 8 цього Закону - у разі відмови громадянину у виїзді за кордон він може оскаржити цю дію у судовому порядку.

Однак, стаття 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Крім того, державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_2 має намір вибути за межі України з метою ухилення від виконання виконавчого документу, та те, що саме виключний захід повинен бути застосований саме до ОСОБА_2 з метою стягнення суми заборгованості по виконавчому документу.

Крім того, згідно з розділом ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, подання повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється подання; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Однак, подання державного виконавця не містить доказів, які б підтверджували ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нею виконавчим документом, відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Крім цього, до матеріалів подання не додано жодних доказів того, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-263/2393/2013 від 18.11.2013 року. Будь-які підтвердження про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику суду не надані.

У поданні зокрема, мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

У разі відсутності цих даних державний виконавець отримує їх у суді, який ухвалив рішення щодо такого боржника, або у відповідних органах, які здійснюють реєстрацію місця проживання громадян України та іноземців.

Ознайомившись із поданням державного виконавця та документами, які додано до нього суд приходить до висновку, про відсутність достатніх правових підстав в обмеженні у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, оскільки державним виконавцем не вказано у який спосіб треба встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, що є суворою умовою Адміністрації Державної прикордонної служби України при виконанні ними рішень суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Однак, всупереч вищезазначеним вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, подання державного виконавця начальником відділу ДВС не погоджено, відсутнє підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, а також не зазначено найменування органів, які мають їх здійснити.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

На підставі наведеного, суд вважає, що правові підстави для встановлення щодо ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України», Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судової ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.П. Кір`якова