Справа № 194/1014/16-ц
Провадження№2/194/87/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

за участю секретаря судового засідання Шеймухової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 1997 року, в якому зазначено її дошлюбне прізвище ОСОБА_3. При реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 вона змінила прізвище на ОСОБА_4. В зазначеній вище квартирі зареєстровані вона, її син ОСОБА_5, його син, її онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та колишня дружина її сина ОСОБА_2 Шлюб між її сином ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року. З 2013 року відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, її фактичне місце проживання не відомо. Також за місцем реєстрації не проживає її онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги. Через реєстрацію відповідача в зазначеній квартирі вона не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, не може реалізувати своє право розпорядження належним їй майном. У звязку з чим просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 2 у будинку № 24 по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області.

Позивач та представник позивача, який діє на підставі довіреності, надали до суду письмові заяви, згідно яких позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 квітня 1997 року, зареєстрованого Павлоградською товарною біржею 25 квітня 1997 року за № 04/11-Т, ОСОБА_7 продав а ОСОБА_3 купила двокімнатну квартиру № 2 в житловому будинку № 24 по вул. Лермонтова м. Тернівка Дніпропетровської області.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 27 червня 2003 року Лівобережним відділом ЗАГС м. Москва, ОСОБА_3 27 червня 2003 року уклала шлюб з ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_4.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 липня 2008 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1

Згідно довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» від 04 липня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_6А, ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідно до акту № 799 від 04 липня 2016 року, складеного начальником ЖРЄУ-3 ОСОБА_8 та сусідами ОСОБА_9, ОСОБА_10, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані, але з 2013 року не мешкають ОСОБА_2, ОСОБА_6

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження доказанми той факт, що ОСОБА_1 є власником квартири квартирі АДРЕСА_3, а відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає у вказаній квартирі мешкає більше року, до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованою, та у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном.

У зв»язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та необхідно визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 2 у будинку № 24 по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області.

У зв`язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та останній не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 2 у будинку № 24 по вул. Лермонтова в м. Тернівка Дніпропетровської області.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачами в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: І.П. Пономаренко