Справа № 495/3035/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 лютого 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: судді Заверюха В.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за невикористані відпустки, стягнення компенсації за невиплати заробітної плати з урахуванням компенсації за надурочні роботи, зобовязання зробити запис у трудову книжку, зобовязання зробити відрахування сум єдиного внеску та стягнення моральної шкоди завданої злочином та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за невикористані відпустки, стягнення компенсації за невиплати заробітної плати з урахуванням компенсації за надурочні роботи, зобовязання зробити запис у трудову книжку, зобовязання зробити відрахування сум єдиного внеску та стягнення моральної шкоди завданої злочином , -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовними заявами до ОСОБА_5.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2016 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про обєднання цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди завданої злочином з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди завданої злочином та надано загальний номер справі №495/3035/16-ц. (а.с.41-42).

15.10.2016 року ОСОБА_3 надала суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила суд:

1. стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь:

- компенсацію за невикористані відпустки в сумі 5068 гривень;

- середній заробіток за увесь час затримки, який на даний час складає 122880 гривень;

- недоплачену заробітну плату в сумі 26450 гривень;

- моральну шкоду в сумі 150000 гривень;

- витрати на правову допомогу в сумі 4900 гривень;

2. зобовязати відповідача ОСОБА_5 зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на імя позивача ОСОБА_3 за період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2011 року;

3. зобовязати відповідача ОСОБА_5 внести запис в трудову книжку позивача ОСОБА_3 про прийом на роботу з 01 вересня 2008 року та звільнення з роботи 31 травня 2011 року за угодою сторін.

В обґрунтування своїх позивних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_5 здійснюючі підприємницьку діяльність у барі-крамниці «Едем» за адресою: вул. Шанцера, 7 у с. Шабо, Білгород-Дністровського району Одеської області та маючи право прийому на роботу та звільнення з роботи, переслідуючи корисливий мотив, в період з вересня 2008 року по травень 2011 року, використовувала працю найманого працівника, зокрема ОСОБА_3, без укладення письмової угоди з працівником, без реєстрації трудового договору, без внесення відповідних записів у трудову книжку позивача та видання наказу про прийом на роботу. Крім того, здійснюючі злочині дії та грубо порушуючи право позивача, ОСОБА_5 не надавала інформацію про використання праці найманого працівника у Пенсійний Фонд України, у Білгород-Дністровський центр зайнятості, позбавив позивача можливості у подальшому вирішувати питання про пенсійне забезпечення, внесення у загальний трудовий стаж період праці у барі-крамниці «Едем», а також інших прав. Відповідач ОСОБА_5 платила ОСОБА_3 трохи більше суми заробітної плати ніж розмір мінімальної заробітної плати, однак внаслідок того, що в неї немає будь-якої письмової документації з приводу отримання грошей, достовірного обліку робочого часу відповідач не проводив, також не проводила облік вимог діючого законодавства. Саме тому позивач наполягає на тому, щоб відповідач компенсувала середній заробіток. За увесь час роботи відповідач не надавала позивачу відпустки. Більш того, під час звільнення з роботи ОСОБА_5 не сплатила ОСОБА_3 компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, у тому числі й за 2011 рік.

ОСОБА_5, яка свідомо нехтує законними правами позивача та не провела повний розрахунок під час звільнення, не сплачує заборгованість, те, що ОСОБА_5 не звертає уваги на неодноразові прохання позивача погасити заборгованість, принижують її людську гідність, стали джерелом негативних емоцій і переживань. Позивач змушена займати гроші в батьків, знайомих для оплати юридичних послуг та забезпечення нормального життєвого рівня її малолітніх дітей. На підставі наведеного ОСОБА_3 просить позов задовольнити.

15.11.2016 року ОСОБА_1 надала суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила суд:

1. стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь:

- компенсацію за невикористані відпустки в сумі 5068 гривень;

- середній заробіток за увесь час затримки, який на даний час складає 122880 гривень;

- недоплачену заробітну плату в сумі 26450 гривень;

- моральну шкоду в сумі 150000 гривень;

- витрати на правову допомогу в сумі 4900 гривень;

2. зобовязати відповідача ОСОБА_5 зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на імя позивача ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2011 року;

3. зобовязати відповідача ОСОБА_5 внести запис в трудову книжку позивача ОСОБА_1 про прийом на роботу з 01 вересня 2008 року та звільнення з роботи 31 травня 2011 року за угодою сторін.

В обґрунтування своїх позивних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_5 здійснюючі підприємницьку діяльність у барі-крамниці «Едем» за адресою: вул. Шанцера, 7 у с. Шабо, Білгород-Дністровського району Одеської області та маючи право прийому на роботу та звільнення з роботи, переслідуючи корисливий мотив, в період з вересня 2008 року по травень 2011 року, використовувала працю найманого працівника, зокрема ОСОБА_1, без укладення письмової угоди з працівником, без реєстрації трудового договору, без внесення відповідних записів у трудову книжку позивача та видання наказу про прийом на роботу. Крім того, здійснюючі злочині дії та грубо порушуючи право позивача, ОСОБА_5 не надавала інформацію про використання праці найманого працівника у Пенсійний Фонд України, у Білгород-Дністровський центр зайнятості, позбавив позивача можливості у подальшому вирішувати питання про пенсійне забезпечення, внесення у загальний трудовий стаж період праці у барі-крамниці «Едем», а також інших прав. Відповідач ОСОБА_5 платила ОСОБА_1 трохи більше суми заробітної плати ніж розмір мінімальної заробітної плати, однак внаслідок того, що в неї немає будь-якої письмової документації з приводу отримання грошей, достовірного обліку робочого часу відповідач не проводив, також не проводила облік вимог діючого законодавства. Саме тому позивач наполягає на тому, щоб відповідач компенсувала середній заробіток. За увесь час роботи відповідач не надавала позивачу відпустки. Більш того, під час звільнення з роботи ОСОБА_5 не сплатила ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, у тому числі й за 2011 рік.

ОСОБА_5, яка свідомо нехтує законними правами позивача та не провела повний розрахунок під час звільнення, не сплачує заборгованість, те, що ОСОБА_5 не звертає уваги на неодноразові прохання позивача погасити заборгованість, принижують її людську гідність, стали джерелом негативних емоцій і переживань. Позивач змушена займати гроші в батьків, знайомих для оплати юридичних послуг та забезпечення нормального життєвого рівня її малолітніх дітей. На підставі наведеного ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі.

ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його повному задоволенні.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаюсь при цьому на те, що дійсно позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 працювали в барі-магазині "Едем", однак в трудових відносинах з відповідачем по справі вони не перебували, оскільки орендували у ОСОБА_5 вказане приміщення, та здійснювали підприємницьку діяльність самостійно, отримуючи від цього проценти від прибутку.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так під час розгляду справи судом встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №495/1470/13-к від 07.06.2013 року встановлено, ОСОБА_5 здійснює підприємницьку діяльність в барі-магазині "Едем" за адресою: вул. Шанцера, 7, с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

ОСОБА_5 будучі наділеною правом прийому на роботу та звільнення, переслідуючи корисливий мотив, в порушення ст. 46 Конституції України, п. 6 ч. 1 ст. 21, п. 1 ч. 1 ст. 24, ст. 29, п. 1 ч. 1 ст. 48, ст. 94 КЗпП України, Наказу Міністерства праці та соціальної політки України №260 від 08.06.2001 року "Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною яка використовує найману працю, в період з вересня 2008 року по травень 2011 року, використовувала працю найманих працівників потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без укладання письмової згоди з працівниками, без реєстрації трудових договорів, без внесення відповідних записів в трудові книжки працівників та видання наказів про прийняття на роботу, чим грубо порушила законодавство про працю.

Про використання праці найманих працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ФОП ОСОБА_5 не надавала інформацію в Пенсійний фонд України, в Білгород-Дністровський центр зайнятості, чим грубо порушила трудові права ОСОБА_1 та ОСОБА_6 позбавивши їх можливості в подальшому вирішувати питання стосовно свого пенсійного забезпечення та внесенні в загальний трудовий стаж часу праці у неї, а також позбавила їх інших гарантованих Конституцією України та Законами України трудових прав громадян. (а.с. 90)

Так, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу, а згідно ч.4 ст. 24 КЗпПУ - фактичний допуск до роботи прирівнюється до укладання трудового договору.

Верховний Суд України в пункті 7 постанови N 9, 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином суд вважає доведеним факт використання ОСОБА_5 найманої праці ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без укладання письмової згоди з працівниками, без реєстрації трудових договорів, без внесення відповідних записів в трудові книжки працівників та видання наказів про прийняття на роботу.

Вказані обставини цілком доведені при ухваленні судом постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від №495/1407/13-к від 07.06.2013 року по кримінальній справі за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України: "Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості."

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У зв'язку з порушенням відповідачем трудових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_6, останнім була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що відповідач не надавала інформацію в Пенсійний фонд України, в Білгород-Дністровський центр зайнятості, чим грубо порушила трудові права ОСОБА_1 та ОСОБА_6 позбавивши їх можливості в подальшому вирішувати питання стосовно свого пенсійного забезпечення та внесенні в загальний трудовий стаж часу праці у неї, а також позбавила їх інших гарантованих Конституцією України та Законами України трудових прав громадян.

З врахуванням принципу розумності і справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути на моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. на користь кожного позивача.

Разом з тим, не підлягають задоволенню на думку суду і вимоги позивачів, щодо стягнення з ОСОБА_5 компенсації за невикористані відпустки в розмірі 5068 гривень; середнього заробітку за увесь час затримки, який на даний час складає 122880 гривень; недоплаченої заробітної плати в сумі 26450 гривень; зобовязання ОСОБА_5 зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за період з 01 вересня 2008 року по 31 травня 2011 року; зобовязати відповідача ОСОБА_5 внести запис в трудову книжку позивача ОСОБА_3 про прийом на роботу з 01 вересня 2008 року та звільнення з роботи 31 травня 2011 року за угодою сторін оскільки вони не доведені під час розгляду справи.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 пояснили, що відповідач ОСОБА_5 проводила виплату їм заробітної плати, однак вони не пам'ятають у якому саме розмірі, що підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом.

Крім того, позивачі в судовому засіданні пояснили, що не пам'ятають точних, конкретних дат коли вони розпочали працювати та припинили працювати в барі-магазині "Едем" за адресою: вул. Шанцера, 7, с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

Постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від №495/1407/13-к від 07.06.2013 року про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, на яку посилаються у своїй заяві позивачі, не дає можливості встановити відповідні обставини.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на виконання приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачі не надали до суду, належних та допустимих доказів щодо розміру заробітної плати, яку вони отримували, що позбавляє суд можливості достовірно встановити період з якого сторони перебували у фактичних трудових відносинах, обставини оплати праці у спірний період, використання відпусток, без встановлення яких не можуть бути задоволені вимоги щодо зобов'язання ОСОБА_5 зробити відрахування сум єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування в Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на ім'я позивачів та внести відповідні записи у їх трудові книжки, а тому позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір витрат, понесених кожним з позивачів на правову допомогу в сумі 4900 грн., підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи. (а.с 12,13,62,63), які підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за невикористані відпустки, стягнення компенсації за невиплати заробітної плати з урахуванням компенсації за надурочні роботи, зобовязання зробити запис у трудову книжку, зобовязання зробити відрахування сум єдиного внеску та стягнення моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 4900, 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за невикористані відпустки, стягнення компенсації за невиплати заробітної плати з урахуванням компенсації за надурочні роботи, зобовязання зробити запис у трудову книжку, зобовязання зробити відрахування сум єдиного внеску та стягнення моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4900, 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: