Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 433/508/16-ц
Провадження № 22ц/782/218/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що згідно з договором позики від 21.12.2012 року відповідачка отримала від позивача грошову суму в розмірі 30902 доларів США із кінцевим строком повернення - до 21.03.2013 року. Крім того, згідно з договором позики від 06.01.2014 року ОСОБА_3 отримала від позивача грошову суму в розмірі 7400 доларів США із кінцевим строком повернення до 01.03.2014 року.

Оскільки відповідачка позичені гроші позивачу не повернула, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив (з урахуванням заяви від 23.09.2016 року про зміну позовних вимог):

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача частину боргу за договором позики від 21.12.2012 року в розмірі 20 000 грн.;

- у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 у розмірі 10000 грн. за договором позики від 21.12.2012 року звернути стягнення на предмет іпотеки будинок за адресою: м. Луганськ, вул. Огнєвая, 30, який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму боргу за договором позики від 06.01.2014 року в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 20.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково. Суд вирішив:

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину боргу за договором позики від 21.12.2012 року в розмірі 939 940 грн.;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 9 344 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20.12.2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі (з урахуванням заяви від 23.09.2016 року про зміну позовних вимог).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторони (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що згідно з договором позики від 21.12.2012 року відповідачка отримала від позивача грошову суму в розмірі 30902 доларів США із кінцевим строком повернення - до 21.03.2013 року. У зазначений договором строк ОСОБА_3 позичені гроші ОСОБА_2 не повернула.

Оскільки доказів виконання позичальником зобовязань за договором позики між сторонами від 21.12.2012 року надано не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем зобовязань за вказаним правочином.

Разом із тим, суд не прийняв до уваги, що позивач своєю заявою від 23.09.2016 року на підставі ч.2 ст. 31 ЦПК України уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь за договором позики від 21.12.2012 року не 939 940 грн., а 20000 грн.(а.с.62).

Приписами ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах, приймаючи до уваги положення ч.1 ст.11 ЦПК України, суд першої інстанції, порушивши принцип диспозитивності, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за договором позики від 21.12.2012 року саме 939 940 грн., а не 20 000 грн. суму, яку просив стягнути ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на його користь за договором позики від 21.12.2012 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 06 січня 2014 року та про звернення стягнення на предмет іпотеки (щодо часткового погашення заборгованості за договором позики від 21 грудня 2012 року), то із рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року чітко вбачається, що суд першої інстанції взагалі їх не розглянув та по ним ніякого рішення не прийняв. При цьому суд не досліджував докази з приводу вказаних вимог, не давав їм оцінку та взагалі, навіть у описовій частині рішення, жодним чином не згадав про наявність таких позовних вимог, що унеможливлює ухвалення додаткового рішення у справі у відповідності до приписів ст.220 ЦПК україни.

При таких обставинах апеляційний суд з приводу цих вимог позбавлений можливості висловити свою позицію, оскільки свою думку щодо законності та обґрунтованості заявлених вимог апеляційний суд може висловити тільки у разі, якщо вони розглянуті судом першої інстанції та по них прийнято будь-яке рішення.

Разом із тим, на думку колегії суддів, вказані вимоги можуть бути предметом виділення судом першої інстанції в окреме провадження для подальшого розгляду на загальних підставах.

При цьому колегія суддів приймає до уваги положення ч.8 ст.8, ч.1 ст.11, ч.2 ст.126, ст.ст.214-215, ст.303 ЦПК України, а також правову позицію, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2015 року у цивільній справі № 6-32356св14, відповідно до якої, у разі, якщо суд першої інстанції не розглянув частину заявлених позовних вимог та не ухвалив в цій частині рішення, то такий факт позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перегляду рішення суду в цій частині та є підставою для подальшого виділення цих позовних вимог в окреме провадження для розгляду їх місцевим судом по суті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20.12.2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частини боргу за договором позики від 21 грудня 2012 року з 939 940 грн. до 20 000 грн. та зменшивши стягнутого з ОСОБА_3 на користь держави судового збору з 9 344 грн. 40 коп. до 551 грн. 20 коп.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зобовязати Троїцький районний суд Луганської області виділити в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 06 січня 2014 року та про звернення стягнення на предмет іпотеки (щодо часткового погашення заборгованості за договором позики від 21 грудня 2012 року) для розгляду їх по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частини боргу за договором позики від 21 грудня 2012 року з 939 940 грн. до 20 000 грн. та зменшивши стягнутого з ОСОБА_3 на користь держави судового збору з 9 344 грн. 40 коп. до 551 грн. 20 коп.

Зобовязати Троїцький районний суд Луганської області виділити в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 06 січня 2014 року та про звернення стягнення на предмет іпотеки (щодо часткового погашення заборгованості за договором позики від 21 грудня 2012 року) для розгляду їх по суті.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: