Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №325/1304/16 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Провадження № 22-ц/778/468/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В позові зазначала, що 07.09.2010 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 18.02.2013 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу ними на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.02.2011 року був придбаний житловий будинок № 9 по вул. Молодіжній в смт Приазовське Запорізької області, який був оформлений на відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач залишився мешкати у цьому будинку, а позивачка переїхала до своїх батьків. На даний час їй стало відомо, що відповідач має намір одружитися, продати вказаний будинок та виїхати для проживання до іншого населеного пункту. Вважає, що її право спільної сумісної власності може бути порушене, і тому звернулась до суду з позовом про поділ вказаного будинку як спільного сумісного майна подружжя. Просила суд визнати за нею та за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку №9 по вул. Молодіжній в смт Приазовське Запорізької області за кожним. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 9 по вул. Молодіжній в смт Приазовське Запорізької області, в порядку поділу спільного майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 835,68 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_4 надала заперечення на апеляційну скаргу. Зазначає, що доводи скарги є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

07 вересня 2010 року до 18 лютого 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від зазначеного шлюбу мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з позивачкою. В період шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок № 9 по вул. Молодіжній в смт Приазовське Запорізької області, на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2011 року, укладеного між покупцем ОСОБА_8 та представником продавця ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10, реєстровий номер 79. Пунктом 2.1 зазначеного Договору передбачено, що продаж вчинено за 32 400 грн. 00 коп.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу частин 1, 3 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Статтями 3, 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору, який передбачає що сторони є вільними в укладенні договору і визначенні його умов.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п 4.13 вищевказаного Договору купівлі-продажу згода дружини Покупця на купівлю чоловіком вказаного житлового будинку за набуті подружжям в період зареєстрованого шлюбу грошові кошти, підтверджена складанням заяви, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом. За змістом пункту 4.11 Договору купівлі-продажу відповідачу нотаріусом було роз'яснено зміст статей 60, 65, 74 Сімейного кодексу України.

Цим належним письмовим доказом спростовуються заперечення відповідача, який не надав належних та припустимих доказів, намагаючись довести, що кошти належали йому особисто.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 ніякого відношення до майна набутого ОСОБА_11 не має співпадають із запереченнями проти позову, які були висунуті у суді першої інстанції, були перевірені судом, який дійшов висновку щодо необґрунтованості цих заперечень.

Зокрема, суд першої інстанції, належним чином дослідивши докази у справі у їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо відсутності таких обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо спливу строку позовної давності, який необхідно відраховувати від часу розірвання шлюбу, також були перевірені судом першої інстанції. Суд дійшов вірного висновку, що при вирішенні питання перебігу строків позовної давності, слід виходити не з часу, коли сторони припинили шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, бо саме по собі припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності когось із подружжя. Встановлено, що про можливість порушення права позивач довідалася у 2016р. Відповідно, відсутні підстави для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: