У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» про визнання частково недійсним договору на постачання електричної енергії та зобов'язання підключити житловий будинок до лінії електромережі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 1988 року він є власником жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. 30 червня 2015 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» в особі Овідіопольського РЕМ був укладений договір № 80400273 про користування електричною енергією, згідно якого відповідач зобов'язався забезпечити постачання електричної енергії до жилого будинку, але до цього часу ухиляється від виконання цього обов'язку. Крім того, відповідач в п. 1.8 договору безпідставно зазначив про наявність заборгованості на суму 1 542 грн 75 коп., у той час, як ця заборгованість була скасована судом. Договір на таких умовах відповідач примусив його підписати.

З наведених підстав позивач просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» в особі структурного підрозділу Овідіопольського РЕМ виконати роботи щодо підключення жилого будинку до лінії електромережі та визнати частково недійсним договір від 30 червня 2015 року № 80400273 про користування електричною енергією між ним та відповідачем у частині п. 1.8 щодо наявної заборгованості за спожиту електроенергію на суму 1 542 грн 75 коп.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою на шостою стаття 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої сторони, визнається судом недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці, яким серед іншого є крадіжка електроенергії і її споживання без приладів обліку, тягне за собою встановлену законодавством України відповідальність.

Пунктом 36 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, передбачено, що відновлення постачання електричної енергії побутовому споживачу здійснюється протягом трьох робочих днів у містах та п'яти робочих днів у сільській місцевості після оплати витрат на повторне підключення, усунення виявлених порушень та/або відшкодування збитків, завданих електропостачальнику (електророзподільному підприємству), крім випадку, коли електроустановку побутового споживача відключено у зв'язку з наявністю заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу 04 серпня 1988 року позивач набув право власності на житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_1.

Після цього за заявою позивача на його ім'я Овідіопольським РЕМ був відкритий особовий рахунок, тобто фактично укладений договір на користування електричною енергією, і він користувався електричною енергією до квітня 2012 року.

У зв'язку з несплатою вартості спожитої електричної енергії у розмірі 1 584 грн 64 коп., Овідіопольський РЕМ відключив будинок позивача від лінії електромережі, звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 боргу за спожиту електроенергію та 02 липня 2012 року отримав судовий наказ.

В подальшому житловий будинок позивача був двічі самовільно підключений до лінії електромережі, повторно відключений енергопостачальником від лінії електромережі і рішеннями судів з позивача на користь відповідача були стягнені збитки, завданні розкраданням електроенергії, у розмірі 11 199 грн 12 коп. та 10 453 грн 51 коп.

30 червня 2015 року сторони уклали договір на користування електричною енергією, у п. 18 якого зазначили про наявність у позивача боргів перед енергопостачальником відповідно 1 542 грн 75 коп., 11 199 грн 12 коп. та 10 453 грн 51 коп. і передбачили складення графіку погашення боргу позивачем.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_4 судовий наказ від 02 липня 2012 року був скасований, після чого ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» звернулося до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що скасування судового наказу від 02 липня 2012 року та пред'явлення відповідачем відповідного позову до позивача про стягнення боргу не є доказом відсутності боргу позивача за спожиту електричну енергію і не може бути підставою для звільнення його від погашення цього боргу, та дійшов правильного висновку про те, що доводи позивача про безпідставне включення відповідачем до п. 1.8 договору відомостей про наявність боргу за спожиту електроенергію 1 542 грн 75 коп. є необґрунтованими.

Водночас, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано будь-яких допустимих доказів того, що відповідач примусив його підписати договір про користування електричною енергією.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки житловий будинок позивача був відключений від лінії електромережі у зв'язку з несплатою вартості спожитої електроенергії та її розкрадання і позивач не сплатив енергопостачальнику витрат на повторне підключення, відмовився від складання з відповідачем графіку погашення збитків чи їх реструктуризації і не приступив до погашення збитків, відповідач правомірно не підключив його будинок до лінії електромережі.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук