Справа № 758/4177/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року суддя Подільського районного суду м.Києва Васильченко О. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з громадської організації «Центр психосоціальної реабілітації хімічно залежної молоді «Крок за кроком», ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості із виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду міста Києва надійшла вищевказана заява.

Вивчивши подані матеріали, вважаю за необхідне відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про видачу судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб; 5) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Наказне провадження є особливою формою судового провадження, яке передбачає безспірність заявлених вимог.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Вказане вище положення чітко встановлює безспірність правовідносин що виникли. Однак, заява ОСОБА_1 такої безспірності не передбачає. Навпаки, заявник вказує на порушення її цивільних прав, що полягає у невірному обчисленні суми її доходів від здійснення трудової діяльності.

Варто також врахувати, що заява містить посилання на необхідність притягнення винних осіб до відповідальності за вчинення ними відповідних порушень чинного законодавства, стосовно обчислення та нарахування заявнику заробітної плати.

Посилання ОСОБА_1 на статті 95-98 ЦПК України, вказує на те, що заявник звернулась до суду в порядку наказного провадження.

Однак, подана заява ні за змістом, ні за формою не відповідає вимогам, передбаченим ЦПК України, до заяв про видачу судового наказу, зокрема, невірно зазначено процесуальні статуси осіб; найменування поданого документа позовна заява, замість заява про видачу судового наказу; подані документи не встановлюють безспірність правовідносин тощо.

Таким чином, з заяви про видачу судового наказу вбачається спір про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

За таких обставин, прихожу до висновку, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 100, 101, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з громадської організації «Центр психосоціальної реабілітації хімічно залежної молоді «Крок за кроком», ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості із виплати заробітної плати - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяО. В. Васильченко