Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2014 року та додаткового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд недійсним, визнання недійсним та скасування висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, визнання недійсним та скасування додатку до нього щодо відведення земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, виключення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 626 кв. м, на якій він розташований. Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 1998 року між ними було визначено порядок користування вказаною земельною ділянкою та виділено у її користування земельну ділянку площею 341,72 кв. м, а у користування ОСОБА_4 - площею 284,28 кв. м. Також вказаним судовим рішенням було встановлено, що проїзд на її земельну ділянку складає 3,2 м. Розмір заїзду до земельної ділянки також підтверджено рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2006 року у справі за її позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зазначала, що ОСОБА_4 по межі заїзду до її земельної ділянки самочинно звів прибудову літ. «А-1» та неодноразово намагався захопити частину проїзду шириною 0,6 м. У зв'язку з цим виник спір, який було вирішено рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2008 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до неї про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

У 2014 році їй стало відомо, що на замовлення ОСОБА_4 з метою оформлення права власності на земельну ділянку була проведена кадастрова зйомка, відповідно якої у користуванні ОСОБА_4 знаходиться земельна ділянка площею 336,89 кв. м. Збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_4 було обумовлено включенням до загального розміру його земельної ділянки виділеної під проїзд земельної ділянки площею 3 кв. м. Зазначала, що кадастрова зйомка та встановлення меж земельних ділянок було проведено за її відсутності. Вказана кадастрова зйомка стала підставою для висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 24 жовтня 2012 року, яка дала згоду на розробку проекту. Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» розробило проект на відведення земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,0337 га, до якої також входить частина земельної ділянки, через яку здійснюється проїзд до її земельної ділянки.

Вказувала на те, що згоди на приватизацію спірної земельної ділянки не давала. При складанні проекту землеустрою їй та ОСОБА_4 не передавались межові знаки та акт про встановлення та передачу вказаних знаків відсутній.

Крім того, при прийнятті рішення Одеською міською радою 18 липня 2013 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 не були взяті до уваги порушення її прав та ОСОБА_4 видано державний акт з порушенням вимог закону. Крім того, у неї з користування земельна ділянка не вилучалася.

Ураховуючи наведене, позивач просила визнати недійсним проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати висновок управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 24 жовтня 2012 року з затвердження проекту землеустрою; визнати недійсним та скасувати додаток від 17 серпня 2011 року № 609 до вказаного висновку; визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 18 липня 2013 року про передачу ОСОБА_4 земельної ділянки; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане 20 серпня 2013 року ОСОБА_4; виключити з Державного земельного кадастру відомості про вказану земельну ділянку та скасувати її державну реєстрацію.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Одеської міської ради від 18 липня 2013 року № 3838-VІ, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки, передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,337 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель житлової та громадської забудови міста.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 28 серпня 2013 року № НОМЕР_1, видане ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію цієї земельної ділянки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року виключено з Державного земельного кадастру відомості про вказану земельну ділянку та скасовано кадастровий номер.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2015 року судові рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2014 року, додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2015 року залишено без змін.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2014 року та додатковогорішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що у мотивувальній частині судових рішень були допущені помилки, а саме: на сторінці другій - «Дана кадастрова зйомка земельної ділянки ОСОБА_4, площею 337 кв. м. ввійшла до висновку управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 24жовтня 2012 року та стала підставою для розробки проекту землеустрою ОРФ ДП «ЦДЗК»; - «Підставою для розробки проекту землеустрою ОРФ ДП «ЦДЗК» стало рішення Одеської міської ради від 8 липня 2011 року за № 838 - VI, на підставі п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування України», ст. ст. 12, 118 ЗК України, розглянувши заяву ОСОБА_4, подані документи, та обґрунтовуючи матеріали, Одеська міська рада вирішила: надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зазначав, що 24 жовтня 2012 року управління архітектури та містобудування Одеської міської ради надало висновок по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Цим висновком проект землеустрою його земельної ділянки був

погоджений і відправлений на сесію Одеської міської ради для прийняття рішення про затвердження проекту та передачі безоплатно у приватну власність. Тим самим така суттєва помилка Малиновського районного суду м. Одеси, на його думку, призвела до неправомірних судових рішень у судах всіх інстанцій, незважаючи на те, що суд мав проект його земельної ділянки (копію), в якому дозвіл на розробку земельної ділянки знаходиться на першому місці у проекті.

Крім того, вказував, що його представник наголошував на помилці у суді першої інстанції, другої інстанції, подавав заперечення, апеляційні скарги, в яких було чітко вказано на помилку.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просить переглянути рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2014 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року, заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, суди, вірно застосувавши вимоги ст. 361 ЦПК України, роз'яснення, надані судам у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», дійшли до правильного висновку про те, що обставини, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4, не є нововиявленими у розумінні ст. 361 ЦПК України. Відтак, підстави для перегляду ухвалених судових рішень у зв'язку з новововиявленими обставинами, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України відсутні. Крім того, суди вірно зазначили, що наведені в заяві доводи направлені на переоцінку доказів та свідчать про намагання ОСОБА_4 оспорити судові рішення після набрання ними законної сили у спосіб, не передбачений процесуальним законодавством.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

С.П. Штелик