У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 04 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ROT0GA, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 100 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 лютого 2028 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору на підставі заочного рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку, розташованих по АДРЕСА_1) в рахунок погашення заборгованості у розмірі 23 362,60 доларів США, яка утворилась станом на 10 квітня 2009 року. Посилаючись на те, що заборгованість не погашена, рішення суду не виконано, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 92 937,90 доларів США, з яких: 21 683,71 долари США - заборгованість за кредитом, 20 993,91 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 652,31 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 45 171,29 долар США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також 11,62 доларів США - штраф (фіксована частина) та 4 425,06 доларів США штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати. Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 92 937 доларів США 90 центів, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 вересня 2015 року складає 2 000 023 гривні 57 копійок за кредитним договором № ROT0GA від 04 лютого 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, понесені останнім на оплату судового збору в сумі 30 000 гривень 35 копійок. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2016 року рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року скасовано і у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в прибуток держави судові витрати по справі 31 700,38 грн. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості, за відсутності реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин та не перешкоджає кредитору звернутись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та врахувавши, що позовна давність встановлена за домовленістю сторін у кредитному договорі терміном у п'ять років, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачем пропущено встановлений ст. 257 ЦК України строк для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки банком змінено строк виконання зобов'язань шляхом направлення боржнику 04 лютого 2009 року вимоги про дострокове повернення коштів, однак позов пред'явлено 17 листопада 2015 року, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Судом встановлено, що 04 лютого 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № ROT0GA, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 100 доларів СШАзі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 лютого 2028 року. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору встановлено до 04 лютого 2028 року, а згідно з п. 8.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 240,86 доларів США. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом та відсотками, банк має право на дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту, для реалізації якого банк повинен письмово повідомити позичальника. 04 лютого 2009 року банком на адресу позичальника направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 21 073,57 долари США. Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку, розташованих по АДРЕСА_1) в рахунок погашення заборгованості у розмірі 23 362,60 доларів США, яка утворилась станом на 10 квітня 2009 року. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, у зв'язку з чим станом 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 92 937,90 доларів США, з яких: 21 683,71 долари США - заборгованість за кредитом, 20 993,91 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 652,31 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 45 171,29 долар США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також 11,62 доларів США - штраф (фіксована частина) та 4 425,06 доларів США штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-169цс14). Ухвалюючи рішення, апеляційний суд ототожнив вимогу про погашення простроченої заборгованості з вимогою про дострокове стягнення боргу, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, не врахував, що з моменту несплати чергового платежу початок перебігу строку позовної давності починається щодо цього платежу, а не тих, які підлягають сплаті в майбутньому згідно з графіком внесення платежів кожного місяця. Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити. Рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2016 року скасувати, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович І.М. Завгородня В.І. Мартинюк