Категорія 53Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці про стягнення недоплаченого відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат і стягнення компенсації втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку у звязку з порушенням термінів його виплати, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 02.06.1969 року по 20.03.2003 року він працював за робочими спеціальностями та на інженерно-технічних посадах у Вінницькому державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Хімпром», де отримав профзахворювання (серцево-легеневі захворювання). Так, внаслідок професійного захворювання з 24.06.1996 року він втратив 40% професійної працездатності, з 16.06.1997 року 50%, з 21.06.2001 року 70%, а з 25.06.2003 року йому безстроково встановлено 2-гу групу інвалідності. В позові зазначено, що Кабінет Міністрів України своєю постановою №449 від 04.07.1994 року дозволив державним підприємствам з 01.07.1994 року підвищити до 2 раз верхню межу коефіцієнтів співвідношень тарифних ставок (місячних окладів) робітників і мінімального розміру заробітної плати. У відповідності до цієї постанови адміністрація і профком Вінницького державного підприємства «Виробниче об'єднання «Хімпром» постановили здійснити в серпні 1994 року підвищення мінімальних розмірів заробітної плати (посадових окладів) із застосуванням коефіцієнту 1,2. Також, адміністрація і профком Вінницького державного підприємства «Виробниче об'єднання «Хімпром» постановили підвищити з 01.04.1996 року тарифні ставки і посадові оклади на коефіцієнт 1,73. Проте, як виявилось, при нарахуванні відшкодування за втрату професійної працездатності з серпня 1994 року не застосовувався коефіцієнт 1,2, а з квітня 1996 року застосовано коефіцієнт 1,5 замість встановленого 1,73, тому він недоотримав відповідних сум відшкодування.

Таким чином, сума заборгованості відшкодування шкоди за ушкодження здоров'я у зв'язку з професійним захворюванням під час роботи на державному підприємстві становить за період з серпня 1994 року по лютий 2016 року включно 221 434,41 грн.. Також, розмір щомісячних страхових виплат станом на 01.01.2015 року мав би становити 2 686,38 грн. з подальшим перерахунком у відповідності з Законом України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування».

12 червня 2001 року по акту приймання-передачі №65 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці від Вінницького державного підприємства «Виробниче об'єднання «Хімпром» прийняті документи з особовою справою для продовження йому страхових виплат.

12.04.2016 року він звернувся із заявою до відповідача, в якій просив виправити допущені в свій час Вінницьким державним підприємством «Виробниче об'єднання «Хімпром» помилки, однак відповідач надав відповідь, в якій зазначив, що встановлення правильності нарахування суми відшкодування втраченого заробітку можливе тільки в судовому порядку, а тому позивач просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці на його користь недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат, а також компенсацію втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку у звязку з порушенням термінів його виплати в розмірі 221 434,41 грн.; зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці проводити йому щомісячні страхові виплати, враховуючи, що станом на 01.01.2015 року щомісячний страховий платіж визначений в сумі 2 686,38 грн., з відповідними перерахунками згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці на користь ОСОБА_2 недоплачене відшкодування в розмірі 59 048, 43 грн. та компенсацію втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку за період з 01.01.1998 року по березень 2001 року включно в розмірі 19 470,18 грн..

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці в судовому засіданні апеляційну скаргу визнав в частині вимог про зобовязання проводити позивачу щомісячні страхові виплати, враховуючи, що станом на 01.01.2015 року щомісячний страховий платіж визначений в сумі 2 686,38 грн., з відповідними перерахунками згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», а також зазначив про допущену арифметичну помилку в розмірі стягнутого відшкодування.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що у звязку з тим, що не було застосовано встановлений коефіцієнт, позивачу було недоплачене відшкодування втраченого заробітку, розмір якого становить 59 048,43 грн., при цьому відповідач здійснював нарахування та виплату щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до довідки про розмір страхових виплат, наданої роботодавцем ВДП ВО «Хімпром» після його ліквідації, тобто безпосередньої вини відповідача щодо визначення розміру відшкодування немає, а тому стягненню підлягає компенсація втрати частини недоплаченого відшкодування лише за період з 01.01.1998 року по березень 2001 року включно в сумі 19470,18 грн., а щодо інших вимог, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 02.06.1969 року по 20.03.2003 року працював за робочими спеціальностями та на інженерно-технічних посадах у Вінницькому державному підприємстві «Виробниче об'єднання «Хімпром», де отримав профзахворювання (серцево-легеневі захворювання).

Внаслідок професійного захворювання ОСОБА_2 з 24.06.1994 року втратив 40% професійної працездатності, що підтверджується довідкою №218 АЖ №140441 за результатами встановлення втрати професійної працездатності, з 16 червня 1997 року 50%, що підтверджується довідкою №218 АА №320798 за результатами встановлення втрати професійної працездатності, а з 21 червня 2001 року 70%, що підтверджується довідкою №2-18 АВ №002043 за результатами встановлення втрати професійної працездатності.

Із витягу із акту огляду МСЕК серії 2-18 АВ №020551 вбачається, що ОСОБА_2 з 25.06.2003 року безстроково встановлено 2-гу групу інвалідності, внаслідок профзахворювання.

12.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці з заявою про проведення виплати йому компенсації за несвоєчасне відшкодування втраченого заробітку за період з 1994 року по 2016 рік.

Із відповіді Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Вінниці №164-06-25-01 від 25.04.2016 року вбачається, що по акту прийому-передачі №65 від 12.06.2001 року були прийняті документи на продовження страхових виплат від ВО «Хімпром» в сумі 160,00 грн. при 50% втрати професійної працездатності.

У звязку з тим, що підприємство ВО «Хімпром» ліквідовано та знято з державної реєстрації, можливість перевірити застосування при розрахунку розміру щомісячної виплати коефіцієнтів підвищення окладів та тарифних ставок в серпні 1994 року та квітні 1996 року, відділенням не має.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає корегуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Пунктом 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року №472, якими визначався порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди до 11.07.2001 року, передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до п. 9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я; визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає.

Пунктом 22 Правил визначено, що середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку, або відповідної його частини визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні стійкій втраті професійної працездатності; середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.

Крім того, відповідно до 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» передбачено підприємствам, установам і організаціям визначити розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою КМУ від 21.03.1992 року № 140 «Про додаткові заходи у звязку з підвищенням заробітної плати» провести з 1 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів; установити, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, які призначатимуться після 1 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності; сума заробітної плати до 1 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів.

Таким чином, Виробничим об'єднанням «Хімпром» з 1992 року належним чином не виконувалися положення вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, внаслідок чого ОСОБА_2 отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну і соціальну допомогу та інших страхових виплат.

Згідно п. 3 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що весь обсяг заборгованості потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом, підприємства, установи, організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до п. 2 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати», затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427 передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (компенсація) проводиться за певні періоди роботи, починаючи з 01.01.1998 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Вінниці на користь ОСОБА_2 59 048,43 грн. у відшкодування втраченого заробітку у звязку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, при цьому дана сума визнана сторонами при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Вінниці здійснювалось нарахування та виплата щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до довідки про розмір страхових виплат, наданої Вінницького державного підприємства «Виробниче об'єднання «Хімпром» після його ліквідації, відтак безпосередньої вини щодо визначення розміру відшкодування втраченого заробітку у звязку з втратою працездатності внаслідок профзахворювання ОСОБА_2 у відповідача немає, а тому районний суд вірно визначив період та розмір стягнення, а саме з 01.01.1998 року по березень 2001 року включно (початок діяльності фонду) в розмірі 19 470,18 грн., при цьому врахував, що даний розмір визнано відповідачем та відповідає розрахунку позивача за вказаний період.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення недоплаченого відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат і стягнення компенсації втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку у звязку з порушенням термінів його виплати.

Щодо викладеного в апеляційній скарзі посилання на те, що судом не вирішено питання про зобовязання відповідача проводити виплати в майбутньому у визначеному розмірі, то дане посилання є безпідставним, оскільки порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди визначається Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків і до того ж щодо вимоги про зобовязання відповідача вчинити дії в майбутньому, то колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку порушення прав позивача є лише імовірними, однак імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту його права, шляхом зобовязання відповідача проводити в майбутньому щомісячні страхові виплати у визначеному розмірі.

Крім того, безпідставними є викладені в апеляційній скарзі твердження про необхідність стягнення компенсації втрати частини недоплаченого відшкодування і за період з 01.04.2001 року по 2015 рік, оскільки відсутня вина відповідача у неправильному визначенні розміру відшкодування, тому як нарахування здійснювалися на підставі довідки про розмір страхових виплат, наданої роботодавцем.

Також, не свідчить про незаконність рішення і посилання представника відповідача на допущену арифметичну помилку, оскільки у випадку встановлення такої помилки, то відповідно до вимог ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: