АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/720/17
Категорія: трудові Доповідач Кіпенко І.С

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участі секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про стягнення різниці у заробітній платі між середнім заробітком та заробітком на нижче оплачуваній «тимчасовій роботі», за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику роботодавцем, -

в с т а н о в и л а :

22 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДП «Завод «Електроважмаш», в якому, з посиланням на вимоги ст.ст.235, 236 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на його користь різницю в заробітній платі за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, в період виконання позивачем нижче оплачуваної роботи з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року в загальному розмірі 24911 грн. 70 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди , - 10000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. його було поновлено на посаді майстра стрижневої дільниці цеху №111 сталевого литва та термообробки ДП «Завод «Електроважмаш» та вказане рішення допущено до негайного виконання.

Позивач вказав, що зазначене рішення неодноразово переглядалося судами вищих рівнів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року було залишено без змін, однак, відповідачем рішення суду було виконано лише 19.11.2014 року. На теперішній час відповідач не сплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в період виконання позивачем нижче оплачуваної роботи в період з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на вищевикладені обставини та факти, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, зазначала, що справа за даним позовом неодноразово розглядалася у судах різних інстанцій та щодо них були прийняті рішення, які були виконані відповідачем у повному обсязі. За рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016 року ОСОБА_4 вже отримав суму в розмірі 38337,96 грн. без врахування податків та інших обовязкових платежів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року позов задоволено.

Суд стягнув з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_4 різницю по заробітній платі в загальній сумі 24911,70 грн., нарахованої за період часу з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року, за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 (дві тисячі) грн., в іншій частині в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового, про відмову в задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції вважав позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на його користь заборгованої різниці по заробітній платі в загальній сумі 24911,70 грн. за період часу з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року, за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню..

Проте з такими висновками суду погодитися не можна за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ДП "Завод «Електроважмаш» з 15 серпня 2011 року по 31.03.2016 року (а.с.8). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року ОСОБА_4 поновлено на посаді майстра стрижневої дільниці цеху №111 сталевого листа та термообробки ДП «Завод «Електроважмаш» та стягнуто на його користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 26 лютого 2013 року по 18 вересня 2013 року в сумі 18565,40 грн. Вказане рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання (а.с.10-12).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2015 року стягнуто з ДП «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року в сумі 13266,34 грн. без врахування податків та інших обов'язкових платежів (а.с.41-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016 року на користь ОСОБА_4 з відповідача - ДП «Завод «Електроважмаш» стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19.09.2013 року по 21 квітня 2014 року в сумі 25071,62 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір (а.с.49-52).

Вказане рішення суду апеляційної інстанції відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року залишено без змін (а.с.55-57).

Згідно до вимог ч.5 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, оскарження відповідачем в апеляційному порядку зазначеного вище рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року не звільняло його від обовязку щодо негайного його виконання в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та такий обовязок виник у відповідача з моменту звернення позивача 30 вересня 2013 року із зазначеною заявою до підприємства.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Московського районного суду м.Харкова щодо поновлення позивача на роботі було виконано 19 листопада 2014 року та згідно до наказу №1634-к від 17.11.2014 року позивача було поновлено на роботі 19 листопада 2014 року.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку, що вимоги даного позову щодо сплати середнього заробітку за проміжок часу з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року, хоча і були предметом позовних вимог ОСОБА_4 та розглядалися судами, однак, позивачу було відмовлено в задоволенні позову за вказаний проміжок часу, за недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили, що його заробітна плата, отримана в період з 22 квітня 2014 року по 18 листопада 2014 року в ТОВ «Фабрика Фєрарія» не є вищою, ніж середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача у звязку із затриманням виконання рішення суду про поновлення його на роботі, що не позбавляє позивача права повторного звернення до суду.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Разом з тим, суд безпідставно погодився з розрахунком позивача щодо різниці в заробітку за час затримки, яка підлягає стягненню.

В розясненнях, які містяться в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Як свідчить рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016 року при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні позивача на роботі, судом встановлено, що відповідно до довідки ДП «Завод «Електроважмаш» № 245/830 від 17.05.2013 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_4 за два останніх місяці перед звільненням становила 3 581 грн.66 коп., при цьому середньоденна заробітна плата становить 104 грн.30 коп. (а.с.49-52)

Згідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України вказана обставина, встановлена зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказується при розгляді зазначеної справи, в якій беруть участь ті ж самі особи.

ОСОБА_4 надано довідку щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих йому пенсійним фондом України (а.с.9), з якої вбачається, що його заробіток в період з 22 квітня 2014 року по 18 листопада 2014 року в ТОВ «Фабрика Фєрраріа» складав : - в травні, червні по 1500грн., в липні - жовтні по 1600грн. в місяць. Відповідно різниця в заробітку складає: - в травні, червні по 2081.66грн.(3581.66 -1500= 2081.66), в липні - жовтні по 1981.66грн.(3581.66 -1600= 1981.66).

В квітні 2014 року заробіток ОСОБА_4 в ТОВ «Фабрика Фєрраріа» складав 5529.15грн., що більше середнього заробітку позивача в ДП заводу «Електроважмаш».

Нa підставі листа Мінсоцполітики України№ 9884/0/14-13/13 вiд 04.09.2013р. "Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2014 рік" в листопаді 2014року було 20 робочих днів, відповідно заробіток ОСОБА_4 в ТОВ «Фабрика Фєрраріа» за 12 відпрацьованих в листопаді 2014 року днів складав 2371.22грн., відповідно середньоденна заробітна плата становить 197.60грн. що більше ніж середньоденна заробітна плата позивача 104 грн.30 коп. в ДП заводу «Електроважмаш».

Різниця в заробітку в період з 22 квітня 2014 року по 18 листопада 2014 року складає12109 грн. 96 коп.,(2081.66грн. +2081.66грн.+ 1981.66грн. помножити на 4 =12109 грн. 96 коп.).

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_4, як різниця у заробітній платі у звязку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року, за період часу з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року, з 24911грн. 70 коп., до 12109 грн. 96 коп., без врахування податків та інших обовязкових платежів.

Керуючись ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року - змінити.

Зменшити суму, що підлягає стягненню з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_4, як різниця у заробітній платі у звязку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року, за період часу з 22.04.2014 року по 18.11.2014 року, з 24911грн. 70 коп., до 12109 грн. 96 коп., без врахування податків та інших обовязкових платежів.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя І.С. Кіпенко

Судді колегії ОСОБА_2

ОСОБА_3