Провадження № 2/522/2849/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування компенсації за час простроченого виконання зобовязання,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування компенсації за час простроченого виконання зобовязання, в якому з урахуванням уточнень просять стягнути солідарно з відповідачів компенсацію у розмірі 6290,88 грн.

Мотивують вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.03.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн. В звязку з невиконанням рішення суду позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом.

Позивачі в судове засідання зявились, просили стягнути солідарно з відповідачів компенсацію у розмірі 6290,88 грн. в рівних частках кожній, оскільки рішення суду було виконано відповідачами тільки в листопаді 2016 року після їх звернення до суду з цим позовом. Посилаючись на ст.ст. 11, 625 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України просили задовольнити позовні вимоги та стягнути три процента річних та суму інфляції, згідно наданих розрахунків у звязку з довгим та несвоєчасним виконанням рішення суду.

Відповідачі в судове засідання зявились проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на письмові заперечення, зазначають, що до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи наявними доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.03.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн., на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальних збитків 1198 грн. 33 коп., моральної шкоди 500 грн.Рішення суду набрало законної сили.

17.07.2014 року Приморський районний суд м. Одеси видав виконавчі листи за рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.03.2014 року. 20.11.2015 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих листів, які 17.07.2014 року видав Приморський районний суд м. Одеси.

Рішення суду виконано відповідачами 25 листопада 2016 року, перераховано на користь позивачів 6006,90 гривень, що підтверджується квитанцією 396476471, та не оспорюється сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Такого правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15.

Виходячи з викладеного, суд не приймає до уваги доводи відповідачів, що до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Згідно розрахунку наданого позивачами, загальна заборгованість відповідачів склала 6290,88 грн. за невиконання рішення суду за період з 1 квітня 2014 року по 30 листопада 2015 року, з них три відсотки річних (1198,33 грн. х 0,03 х 609/365 = 59,98), сума інфляції з квітня 2014 року по квітень 2016 року склала 988,5 гривень. (988,5 гривень + 59,98) х 6 = 6290,88 гривень.

В звязку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215, 355, 360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування компенсації за час простроченого виконання зобовязання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках кожній компенсацію за час простроченого виконання зобовязання у розмірі 6290 (шість тисяч двісті девяносто ) гривень 88 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, що брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Чернявська

11.04.2017