н/п 2-о/490/4/2017 Справа № 490/186/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 лютого 2017 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Баландіній В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Центральний РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області про встановлення факту проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся з вказаною заявою до суду про встановлення факту проживання на території України.

В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що народився 1985 року у м.Миколаєві. З дня народження проживав з матірю та бабусею по вул.Степова,15. З травня 2001 року по травень 2008 року перебував покарання у виправній колонії. З травня 2008 р. по березень 2010 р. проживав за вищевказаною адресою. З березня 2010 р. по вересень 2015 р. відбував покарання у СІЗО. Після звільнення проживав за вищевказаною адресою. У вересні 2016 р. він звернувся до Центрального РВ з заявою про отримання паспорту громадянина України, йому було відмовлено.

Посилаючись на викладене, заявник просить суд встановити факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Заявник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі.

Заінтересована особа у судове засідання не зявилась, повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву задовольняє з наступних підстав.

24 жовтня 1985 року народився м.Миколаєві ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії ІІІ-ФП №496239 від 13.04.1989 р.).

Відповідно до повідомлення Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 24.11.2016 року, в 1993 р. у віці 9 років ОСОБА_1 був зарахований до першого класу загальноосвітньої школи №9. За словами ОСОБА_2, яка з 1988 р. по 2010 р. працювала начальником служби у справах неповнолітніх дітей в адміністрації Центрального району ОСОБА_1, що станом на 24.08.91 р., проживав за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю і з 6-річного віку, а саме з квітня 1991 року знаходився на обліку як дитина з неблагополучної сімї, яка займалась бродяжництвом. Після смерті матері в 2000 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, був направлений до школи-інтернат №5 на повне державне забезпечення.

Згідно Довідки про звільнення серії МИК №012353, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відбував покарання в установах державної кримінально-виконавчої служби з 16.03.2010 р. по 16.09.2015 р.

Відповідно до Диплому від 09.01.2003 р., ОСОБА_1 закінчив у 2003 році професійно-технічне училище №1 у м.Дубно і здобув професію швача.

Згідно Довідки від 30.08.2016 року Центрального РВ у м.Миколаєві, ОСОБА_1 звертався до Центрального РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області з заявою щодо встановлення його особи. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Довідкою Миколаївської ОСОБА_3 ступенів №12 підтверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.10.1993 р. по 04.03.2002 р. навчався в Миколаївській середній школі №9.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство» дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР і є особою без громадянства, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений уст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України.

Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, наданими до суду документами достовірно підтверджується факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,п.1 ст. 256, ст.259 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.