Справа № 383/266/16-ц
Провадження № 2/383/3/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Бондаренко В.В.,

за участю секретаря Оверченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 зі спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою вулиця Шумілова, 76 у місті Бобринець Кіровоградської області на час відкриття спадщини 18 березня 2012 року та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7202 гектарів, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року Бобринецькою РДА Кіровоградської області на імя ОСОБА_7 та 1/4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,72 гектарів, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 042943, виданого 29.03.2002 року Бобринецькою РДА Кіровоградської області на імя ОСОБА_7.

20 лютого 2017 року від представника позивача ОСОБА_8 подав заяву про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №383/275/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, Бобринецької міської ради Кіровоградської області про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно у порядку спадкування, яка знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вважає, що неможливо постановити обґрунтоване рішення без вирішення спору по суті у вищевказаній цивільній справі, оскільки як підставою та предметом спору у даній справі так і у справах №383/275/15-ц та №383/268/15-ц за якими прийняті ідентичні рішення, є визнання права власності на одне і теж нерухоме майно. Розгляд заяви просив здійснити за відсутності позивача та представника.

30 січня 2017 року представником відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_9 подано заяву про закриття провадження у справі у звязку з тим, що Компаніївським районним судом Кіровоградської області 01.12.2016 року винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Бобринецької міської ради Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Сторони та представники сторін в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вивчивши заяви, зваживши їх доводи, прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що є рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року по справі №383/275/15-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.03.2016 року, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_10 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: вул. Шумілова, 76, м. Бобринець Кіровоградської області на час відкриття спадщини 18 березня 2012 року та визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті 23 серпня 2013 року ОСОБА_10 право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №042943, виданого 29.03.2002 року на імя ОСОБА_7, та право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року на імя ОСОБА_7 (а.с. 54-57).

На розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ знаходиться цивільна за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа Бобринецька міська рада Кіровоградської області, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно у порядку спадкування.

Статтею 201 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд зобовязаний зупинити провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно п.3 ч.1 ст.203 ЦПК України провадження у справі зупиняється, у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 201 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Оскільки наведеними нормами ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року по справі №383/275/15-ц набрало законної сили 29.03.2016 року, суд прийшов до висновку, що на розгляд даної справи не впливає вирішення цивільної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2016 року по справі №383/275/15-ц, тому підстави для задоволення заяви представника позивача про зупинення провадження у справі відсутні.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2016 року по справі 383/268/15-ц позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частки земельної ділянки 4,72 га, що розташована на території Бобринецької місткої ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР №042943, виданого 29.03.2002 року на імя ОСОБА_7, та право власності на ? частки земельної ділянки 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №711566, виданого 04.10.2011 року на імя ОСОБА_7. Рішення суду набрало законної сили 19.12.2016 року.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Крім того, принцип юридичної визначеності передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати нового розгляду та ухвалення нового судового рішення після ухвалення остаточного та обов'язкового судового рішення задля нового розгляду та постановлення нового рішення у тому ж спорі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з приводу спору про право власності на спірне майно вже існує два рішення суду, що набрали законної сили, якими визнано в частках право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірне майно за позовами до відповідача ОСОБА_1 (позивача по даній справі). Отже, розгляд окремого позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спірне майно, щодо якого вже вирішений спір з його участю, та ухвалення нового судового рішення за результатами розгляду даного позову по суті може порушити принцип юридичної визначеності, оскільки фактично має на меті повторний судовий розгляд вже вирішеного судом спору про право власності на майно без перегляду встановленим порядком вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, захист порушеного на думку позивача права може відбуватися лише шляхом перегляду вже існуючих рішень Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2016 року по справі 383/268/15-ц та Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.12.2015 року по справі №383/275/15-ц, якими визнано право власності на спірне майно, у встановленому законом порядку за наявності відповідних підстав (апеляційне, касаційне оскарження, у звязку з нововиявленими обставинами).

Згідно п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки предметом спору по даним справам є правовідносини щодо визнання права власності на одне й теж саме майно (обєкт спору), а саме земельну ділянку площею 4,72 га за державним актом ЯИ №711566 та земельну ділянку площею 4,72 га за державним актом ІІІ-КР №042943, а тому з огляду на зазначені обставини та наведені норми ЦПК України, провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з тим що існує рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 201, 203, 205, 209, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_8 про зупинення провадження у справі №383/266/16-ц відмовити.

Заяву представника відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_9 про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі №383/266/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування закрити.

Ухвала в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Бондаренко