12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про стягнення грошових коштів,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північтранс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від
18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від
18 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» (далі - ПАТ «Північтранс») про стягнення грошових коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 червня 2013 року між ним та ПАТ «Північтранс» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу за умовами якого сторони домовилися про укладання у майбутньому, 07 червня 2018 року договору купівлі-продажу транспортного засобу, пасажирського автобуса марки I-VAN, модель А 07А-30, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 436 256 грн 55 коп.
За договором ОСОБА_4 зобов'язався сплатити ПАТ «Північтранс» суму забезпечення виконання зобов'язання в розмірі 421 982 грн 70 коп. з правом обов'язкового щомісячного погашення згідно з Додатком до договору № 1. Сума в розмірі 14 273 грн 70 коп. ним була внесена готівкою до каси ПАТ «Північтранс». На виконання умов договору ОСОБА_4 всього було сплачено 88 066 грн авансу за вказаним вище договором.
ОСОБА_4 вказував, що в силу погіршення фінансового стану, він не зміг вчасно сплачувати щомісячні платежі в повному обсязі, у зв'язку із чим ПАТ «Північтранс» розірвало попередній договір в односторонньому порядку.
ОСОБА_4 зазначав, що сплачена сума грошових коштів є авансом, але відповідачем не повернута.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Північтранс» грошову суму в розмірі 88 066 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 2 395 грн 88 коп., індекс інфляції у розмірі 46 560 грн 49 коп. за період з 05 серпня 2014 року по 02 червня 2015 року.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня

2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 88 066 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі директор ПАТ «Північтранс» - Савченко Ю.О. просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від

18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

18 жовтня 2016 року, якими частково задоволено позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що кошти в розмірі 88 066 грн є авансом, а тому в силу приписів ст. 570 ЦК України підлягають поверненню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 червня 2013 року між ОСОБА_4 (покупець) та ПАТ «Північтранс» (продавець) був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0706-4228 за умовами якого сторони зобов'язалися у майбутньому, а саме 07 червня

2018 року, укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу транспортного засобу пасажирського автобуса марки I- VAN, модель А07А-30, державний номерний знак НОМЕР_1, загальною вартістю 436 256 грн 55 коп.

Згідно п. 1.3 договору Покупець зобов'язався сплатити Продавцю суму забезпечення виконання зобов'язання в розмірі 421 982 грн 70 коп. з правом щомісячного обов'язкового погашення згідно з Додатком № 1, який є невід'ємною частиною. Розмір вартості транспортного засобу в розмірі

14 273 грн 85 коп. був сплачений ОСОБА_4 готівкою до каси ПАТ «Північтранс».

На виконання умов попереднього договору з боку ОСОБА_4 на рахунок ПАТ «Північтранс» було сплачено 88 066 грн. Вказана сума сторонами не оспорювалась, представником відповідача у судовому засіданні була визнана.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу в строки, визначені у попередньому договорі, між сторонами укладений не був у зв'язку із неналежним його виконанням з боку ОСОБА_4, а саме несплатою ним у повному обсязі обов'язкових щомісячних платежів. Вказане стало підставою для його розірвання в односторонньому порядку зі сторони ПАТ «Північтранс» з 10 серпня 2014 року згідно умов договору.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу автомобіля.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року справа № 6-176цс12, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції встановили, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, який за своєю формою та змістом відповідно до вимог закону між сторонами укладений не був. Сторони договору домовилися на укладання договору купівлю-продажу транспортного засобу в майбутньому, але договір укладений не був. Таким чином, сума 88 066 грн, що внесена ОСОБА_4 є авансом і підлягає поверненню в силу вимог

ст. 570 ЦК України.

В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог, тому що судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північтранс» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від

18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

18 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Північтранс» про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко