Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/217/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

14.02.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири за набувальною давністю, -

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира була придбана нею та ОСОБА_3 в період шлюбу. 24 травня 2006 року шлюб між ними розірвано. З цього часу відповідач квартирі не проживає, не утримує її та не сплачує комунальні послуги. Посилаючись на те, що вона самостійно більше 10 років добросовісно користується належній відповідачу ? частиною зазначеної квартири, просить визнати за нею права власності на цю частину квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ОСОБА_3 придбав квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.09.1997 року, /а.с.7/. 24 травня 2006 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.8/. Згідно архівної довідки № 21141 від 18.03.2016 року вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_3/а.с.36/. 01.08.2006 року мешканцями будинку було складено акт про не проживання відповідача та відсутність його особистих речей у зазначеній квартирі /а.с.6/.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, містяться в ст. ст. 12, 388 ЦК України.

Так, ч. 5 ст. 12 ЦК встановлює презумпцію добросовісності поведінки особи.

Відповідно до ст. 388 ЦК володіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння не знала і не могла знати про те, що володіння нею майном є незаконним.

Разом з тим, незаконний володілець протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» дав відповідне роз'яснення про те, що - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши відповідні положення закону, судову практику та дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за позивачем на ? частину спірної квартири за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним володільцем в розумінні статті 344 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: