Справа № 477/2471/16-ц
Провадження № 2/477/309/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

з секретарем Сірюк С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на прибудову, площею забудови 7,8 кв.м, загальною площею 6,0 кв.м до садового будинку № 110 в садівничому товаристві (далі СТ) Вимпел на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 13 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_3 були укладені договори дарування земельної ділянки № 110, площею 0,04 га та садового будинку № 110, загальною площею 62,1 кв.м, розташованих в СТВимпел на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

В 2014 році він самочинно звів прибудову до садового будинку, з площею забудови 7.8 кв.м, загальною площею 6,0 кв.м, без отримання відповідного на те дозволу. В теперішній час виникла необхідність у продажу вказаного садового будинку та земельної ділянки. Однак відомості щодо площі садового будинку, надані Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 07.09.2016р., не відповідають правовстановлюючому документу щодо права власності на садовий будинок. У звязку з цим позивач змушений звернутися до суду і просить позов задовольнити.

Представник позивача -ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на самочинне будівництво, зазначила, що позивач побудував прибудову до садового будинку-санвузол, за отриманням дозволу та оформленням будівництва, до відповідних органів, не звертався.

Відповідач Коларівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, повідомивши письмово про визнання позовних вимог позивача та можливість розгляду справи без присутності її представника.

Дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Відповідно до договору дарування від 13 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 прийняв безоплатно у власність нерухоме майно-садовий будинок № 110, розташованого в СТВимпел на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Вказаний договір посвідчено нотаріусом та зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.11-12).

Згідно договору дарування від 13 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 прийняв безоплатно у власність нерухоме майно- земельну ділянку № 110, розташований в СТВимпел на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Вказаний договір посвідчено нотаріусом (а.с.14-15).

У відповідності до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, за результатами обстеження станом на 07 вересня 2016 року та даних технічного паспорту, встановлено, що садовий будинок № 110, розташований в СТВимпел на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, має наступні показники: садовий будинок літ.А-2 загальною площею 68,1 кв.м, навіс літ.Б, сарай літ.В, вбиральня літ.Г, душ літ.Д, сарай -літ.Е, огорожі № 2,4,5,6 та споруди № 1,7,1,11. Власник станом на 28 грудня 2012 року є ОСОБА_2 Самочинно побудовано прибудову літ.а (2014 р. побудови), площа забудови-7,8 кв.м, загальна площа 6,0 кв.м. (а.с.16, 19-23).

Визнання права власності на самочинне будівництво передбачені статею 376 ЦК України, відповідно до ч.1,ч.2, ч.3 якої, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Пунктом 12 вказаної постанови передбачено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У пункті 20 вказаної постанови передбачено, що вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об'єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд має врахувати, що відмова у наданні дозвільних документів може бути оскаржена до суду заінтересованою особою у порядку адміністративного судочинства.

Якщо такі дії в судовому порядку не оскаржено, це не є підставою для відмови в позові, проте суд при розгляді справи має дати правову оцінку такій відмові, зокрема, за правилами статті 212 ЦПК.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, та змінами до неї, дачний будинок - це житловий будинок для використання протягом року з метою позамiського вiдпочинку. У межах одного поселення або району можуть передбачатися змiшанi типи використання земельних дiлянок: для відпочинку, ведення садiвництва та городництва тощо з будівництвом як дачних, так i садових будинкiв. На дiлянках садових (дачних) будинкiв можуть бути розмiщенi також господарські будiвлi (у тому числi для утримання домашньої птицi, кролiв тощо).

Пунктом 2.2 вказаної Інструкціїї зазначено, що прибудовою (до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром її капiтальних зовнiшнiх стiн i яка має з основною частиною будинку одну (або бiльше) спiльну капiтальну стiну. Прибудови мають внутрiшнє сполучення з основними частинами будинкiв. До них вiдносяться: прибудованi житловi кiмнати та допомiжнi примiщення (тамбури, веранди, кухнi, комори, ваннi кiмнати, вбиральнi тощо).

Згідно п.3.2 розділу 3 вказаної Інструкції, не належать до самочинного будівництва: для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинкiв:зведення на земельнiй дiлянцi тимчасових будiвель та споруд, навiсiв, альтанок, наметiв, накриття, сходiв, естакад, лiтнiх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетiв, вбиралень, вигрiбних ям, замощень, парканiв, вiдкритих басейнiв та басейнiв iз накриттям полегшеної конструкцiї, погребiв, входiв в погреби, пiдпiрних стiн, ворiт, хвiрток, приямкiв, терас, ганкiв.

Аналіз змісту вказаних норм права вказують на те, що для переобладнання, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику необхідно попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одерженням дозволу на проведення конкретних робіт і у випадку отримання відмови оскаржити її до суду.

Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 79 від 24.04.2015р. затверджений Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідна заява подається через центр надання адміністративних послуг.

Позивач просить визнати право власності на самочинне будівництво, однак не надав доказів того, що питання оформлення права власності позивача на самочинне будівництво було за його ініціативою, предметом розгляду компетентним органом та таким органом приймалось рішення про відмову позивачу в оформленні права власності.

Таким чином, позивачем не вчинено всіх передбачених законом дій для оформлення у власність вищевказаної прибудови та передчасно звернувся до суду з вищевказаною вимогою.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суди не повинні заміняти органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо здійснення ними повноважень, встановлених Конституцією та законами України.

Разом з тим, не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Так, положення ст. 179 ЦК України вказують на те, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно зі ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст.187 ЦК України вбачається, що складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Відповідно до ст.188 ЦК України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Позивач просить визнати право власності на складову частину нерухомого майна, а саме- прибудову до садового будинку, як на окремий об'єкт права власності, яка розміщена на одній з ним земельній ділянці, тобто є приналежністю головної речі (будинку) і не являється самостійним нерухомим майном, що суперечить вимогам статей 179, 183, 186, 187, 188 ЦК України. Тому право власності на прибудову до будинку, як на окремий об`єкт, визнаватися не може.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таке визнання судом приймається у разі, якщо воно не суперечить закону.

В даній цивільній справі таке визнання позову відповідачем судом не приймається, оскільки суперечить закону, про що зазначено вище та підтверджується встановленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 209, 213- 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час оголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А.Саукова