АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 760/8234/16 Головуючий у 1-ій інстанції - ОксютаТ.Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1208/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Соколової В.В., Кирилюк Г.М., при секретарі Чумаченко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування грошовими коштами, 3 % річних та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування грошовими коштами, 3 % річних та відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, заборгованість за договором позики від 21.10.2008 року в сумі 132 195,86 грн., проценти в сумі 113 236,59 грн. та 3% річних в сумі 29 477,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2 749,10 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на те, що розписка не містить строку виконання зобов'язань, у зв'язку з чим позивачем пропущено строк позовної давності. Вважає, що сторонами не досягнуто згоди з істотних умов договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 21.10.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 5000 доларів США , які останній зобов'язався повернути, якщо гроші не надійдуть на розрахунковий рахунок. (а.с.7)

Встановлено, що позивач виконала свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі 5000 доларів США 00 центів.

19.02.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою-вимогою про повернення суми боргу включаючи плату за користування коштами та процентів, в розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ. Зазначену заяву-вимогу відповідач отримав 25.02.2016 року.

В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту розписки випливає , що ОСОБА_2 в розписці стверджує , що бере в борг грошові кошти, тобто вказує на дію, що вчиняється в теперішньому часі , а не буде вчинена в майбутньому.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Однак, відповідач не повернув позичені кошти, тим самим порушив умови надання позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму 3% відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу( ст. 1050 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту договору позики вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою - ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим розмір стягнутої судом суми коштів 3% річних передбачених ст. 625 ЦК України слід зменшити з 29 477, 86 гривень до 65, 19 гривень з урахуванням того, що таке прострочення за невиконання умов договору слід обчислювати з 25.02.2016 року тобто з дати отримання відповідачем вимоги про стягнення боргу.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року підлягає зміні в порядку ст. 309 ЦПК України в частині визначення суми трьох процентів річних за прострочку виконання зобов'язань за договорами позики, та стягнення судового збору, шляхом її зменшення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року змінити в частині стягнення 3% річних та судового збору.

Зменшити суму боргу в частині стягнення 3% річних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 з 29 477,86 грн. до 65,19 грн. та суму судового збору з 2 749,10 грн. до 2 454,97 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді