Головуючий суду 1 інстанції - Озеров В.О.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 431/6061/16-ц
Провадження № 22ц/782/68/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Кострицького В.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати як постановлену з порушенням норм процесуального права, а справу - направити для відкриття провадження на новий розгляд.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено позов до Ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з посиланням на те, що позивач на даний час працює в Державній пенітенціарній службі України, а саме начальником відділу охорони, режиму, нагляду і безпеки управління ДПтС України в Луганській області.

До цього часу ОСОБА_2 працював в Комісарівській виправній колонії управління ДПтС України в Луганській області №22 на різних посадах з 2012 році, місце дислокації якої є с. Комісарівка Перевальського району Луганської області. Однак у жовтні та листопаді 2014 року Перевальський район Луганської області став непідконтрольний українській владі, створилася реальна загроза його життю та життю його родини, а також перестали виплачувати заробітну плату. У жовтні та листопаді 2014 року позивач не отримав заробітну плату за відпрацьований період.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені у зв'язку з проходженням служби в Державній пенітенціарній службі України, що відноситься до публічної служби, тому розгляд такої справи не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

З такими висновками суду не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2, реалізуючи свої майнові права, прагне стягнення заборгованості по заробітній платі, і ці вимоги випливають з відносин щодо оплати праці.

Крім того, статтею 210 ЦПК України регламентується зміст судової ухвали. Зміст ухвали суду, що постановляється як окремий документ, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної. У вступній частині ухвали зазначається: час і місце її постановлення; прізвище та ініціали судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвище та ініціали секретаря судового засідання; прізвища та ініціали (найменування) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмет позовних вимог. В описовій частині зазначається суть питання, що вирішується ухвалою. У мотивувальній частині ухвали суд наводить мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

В резолютивній частині зазначається висновок суду (що саме ухвалив суд), строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Проте, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, її мотивувальна частина не відповідає вищезазначеним вимогам ст. 210 ЦПК України, оскільки взагалі не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені у зв'язку з проходженням ним публічної служби.

З огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей про статус позивача як публічного службовця, виробнича діяльність якого врегульована спеціальним законом щодо проходження публічної служби, або що позивач має спеціальне звання, висновок суду, що даний спір є публічно-правовим, а не індивідуальним приватно-правовим спором, що регулюється положеннями КЗпП України, є нічим не обґрунтованим та передчасним.

Якщо позивач не є посадовою особою, то з огляду на роз'яснення, викладені у п. 27 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», підсудність даної справи не підпадає під дію п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України (спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби).

Згідно із змістом абз. 2 п. 3 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Розглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що попереднє судове засідання відповідно до положень ст. 130 ЦПК України проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи, що дозволяє встановити вищезазначені обставини та дійти обґрунтованого висновку щодо спірного питання.

Оскільки апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції, а оскаржувана ухвала постановлена з порушенням порядку, встановленого для вирішення процесуального питання, наведене у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та передання питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2016 року

скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: