ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 361/4417/16
провадження № 2/753/1597/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника позивача МАКАРЕНКО І.В.

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8 від 06.11. 2007 року , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи в особі свого представника Горобей І.С., за довіреністю, 03.08. 2016 року, звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 58 від 06.11. 2007 року укладений між ТОВ « ПростоФінанс» та ОСОБА_5 Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю . Договір відступлення відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором № 8 від 06.11.2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» .Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» - Первинний кредитор відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. А тому просить, стягнути з Відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», заборгованість - 121 276 ( сто двадцять одну тисячу двісті сімдесят шість) гривень 92 копійки , а саме:

- за кредитом - 61 833 ( шістдесят одну тисячу вісімсот тридцять три) гривні 89 коп.;

- по відсотках - 52 063 ( п»ятдесят дві тисячі шістдесят три) гривні 37 коп.;

- за комісією - 3 857 ( три тисячі вісімсот п»ятдесят сім) гривень 84 коп.;

- штраф - 3 521 ( три тисячі п»ятсот двадцять одну) гривню 82 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі - 1 819 ( одна тисяча вісімсот дев»ятнадцять) гривень 15 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, яка діє за довіреністю № 267 від 31.01. 2016 року, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. При цьому пояснивши суду, що Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 р. № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2013 року № 2а-12909/12/2670 було скасовано п. 1 вказаного Розпорядження, згідно якого до фінансових послуг факторингу було віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників суб'єктів господарювання договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. На підставі цієї Постанови та Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352, пункт розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04 № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстровані в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 за № 373/16389, яким передбачалося, що до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги виникне в майбутньому до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, виключено. Слід відмітити, що ні Цивільний кодекс України, ні Закон «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Іншими словами, законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу ВИСНОВОК: Посилання Відповідачів на вищевказане Розпорядження щодо відсутності у ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошової вимоги є безпідставним з огляду на скасування п.1 Розпорядження

З огляду на зазначені тезиси та приведену вище судову практику, керуючись п.З ст.61 України, ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає зазначені обставини преюдиційними, тобто так що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили та не потребують доказування при розгляді даної позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє за довіреністю НАО 664470 від 27.07. 2015 року ( а.с.48) позовні вимоги не визнав та просив застосувати до спору строк позовної давності та відмовити повністю Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в задоволенні позову у зв'язку зі сплином строку позовної давності, так як , позивач звернувся із позовом до Відповідача лише у серпні 2016 року, при тому що трирічний строк позовної давності однозначно сплив ще 11 листопада 2015 року, оскільки згідно з умовами кредитного договору за яким Позивач просить стягнути заборгованість останній платіж Позичальник (Відповідач) повинен був здійснити не пізніше 10.11.2012 року (п. 1.1. кредитного договору), відповідно право Кредитора (Позивача) було порушено починаючи з 11.11.2012 року, кінцевою датою трирічного строку с 10.11.2015 року.

Заслухавши пояснення представника позивача Макаренко І.В., представника відповідача ОСОБА_4 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, 06.11.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та фізична особа ОСОБА_5 уклали Кредитний договір № 8 .

Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор зобов'язується надати Відповідачеві кредит у сумі 98 420,00 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов»язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю, позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ро; ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю .

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона ( фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь- який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Відповідно до ст.1078 Цивільного Кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до ст.1080 Цивільного Кодексу України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ст.1084 Цивільного Кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.І ст.516 Цивільного Кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, Первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 98 420,00 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору та Договору відступлення, Позивач вправі вимагати дострокового погашення Кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем умов Кредитного договору.

У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.07.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 61833,89 грн ., по відсотках - 52063,37 грн., заборгованості за комісією 3857,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості .

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Кредитного договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Кредитного договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня).

Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку (штраф).

На 10.07.2016 року розмір неустойки становить (штрафу): - 3521,82 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем будь-яких зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов Кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов Кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, Позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до положень Кредитного договору кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф).

Згідно п.1 4.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних пр обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язанні одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог і Кодексу.

Разом з тим, Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено 18.05. 2012 року, а позивач звернувся із позовом до Відповідача лише 03.08. 2016 року, при тому що трирічний строк позовної давності однозначно сплив ще 11 листопада 2015 року, оскільки згідно з умовами кредитного договору за яким Позивач просить стягнути заборгованість останній платіж Позичальник (Відповідач) повинен був здійснити не пізніше 10.11.2012 року (п. 1.1. кредитного договору), відповідно право Кредитора (Позивача) було порушено починаючи з 11.11.2012 року, кінцевою датою трирічного строку с 10.11.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що саме з моменту останнього платежу Позичальника (Відповідача) 10.11.2012 року позивач дізнався про порушення свого права, однак, як достовірно встановлено судом та підтверджено самим представником позивача, за захистом свого порушеного права з 2012 року по 2016 рік позивач не звертався до суду, а з вимогою про досудове врегулювання до позичальника звернувся лише в липні 2016 року ( а.с. 16).

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В постанові від 21.05.2014 року у справі №6-7цс14 Верховний Суд України, проаналізувавши норму ч.1 ст.261 ЦК України, дійшов висновку, що за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Тобто, на момент звернення до суду з даним позовом сплив строк позовної давності, який розпочався з моменту проінформованості позивача про порушення його прав, а саме з 18.05. 2012 року, коли було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» .

Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Посилання представника позивача на те, що вона нещодавно працює в товаристві, суд оцінює критично та не вважає поважною причиною пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Оскільки, суд не визнає поважними причини пропуску строку позовної давності та виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України.

На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 256, 257, 258, 261, 267, 509, 514, 525, 526, 549, 554, 623, 624, 625, 1049, 1054, 1077, 1078, 1080 ЦК України та на підставі ст. ст. 3, 57- 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ " КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8 від 06.11. 2007 року, відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27 січня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК