№ 201/8632/14 ц
провадження 4-с/201/13/2017
УХВАЛА

25 квітня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні рішення, дії і бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи начальник Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області і головний державний виконавець Жовтневого ВДВС ОСОБА_2 про поновлення строку, визнання дій та бездіяльності неправомірними і зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 липня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинити певні дії, повернення суми вкладу та відсотків по договору, позовні вимоги уточнювалися.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа слухалася різними судами неодноразово, ухвалювалися та постановлялися різні судові рішення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 474500 гривень та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро - еквівалент 27757 гривень 30 копійок.

Зазначене рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили та судом було видано виконавчий лист по справі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року виправлено описку допущену в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року вірно зазначивши: стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 652500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро, що в еквіваленті складає 38169.95 грн.

По справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

ОСОБА_1 04 листопада 2016 року звернулася до суду зі скаргою на неправомірні рішення, дії і бездіяльність державного виконавця про поновлення строку, визнання дій та бездіяльності неправомірними і зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року ВІЇ №52479661 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа - виконавчого листа № 201/8632/14-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 16 серпня 2016 року. Державний виконавець мотивував відмову тим, що в заяві представника стягувана не зазначено прохання відкрити нове виконавче провадження на підставі поданого виконавчого документу, відсутні норми закону щодо прийняття виконавчого листа до виконання. В постанові державний виконавець також посилався на те, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено приєднання нового виконавчого листа до виконавчого провадження відкритого на підставі іншого виконавчого документа і зазначив, що ця постанова може бути оскаржена протягом 10-ти днів з моменту її отримання. Однак, в звязку з тим, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виконавчий лист від 13 липня 2016 року, як і раніше, знову був виданий з помилками, постановою старшого державного виконавця Ясюкевича О.В. від 22 липня 2016 року було відмовлено в його прийнятті, але всі надані представником стягувана посвідчені копії довіреності зберігаються у виконавчій службі, що свідчить про те, що державні виконавці встановили особу, яка представляє інтереси стягувана, та посвідчились в його повноваженнях. Жовтневим районним судом 16 серпня 2016 року стягувачу був виданий виконавчий лист № 201/8632/14-ц з виправленими помилками на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року по справі № 201/8632/14-ц, згідно якого гривневий еквівалент боргу становив іншу суму, а розмір грошових коштів по депозитному договору залишився не змінним - 25 000 євро та нараховані відсотки 1462.45 євро. При цьому у виправленому судом виконавчому документів зазначені ті ж саме сторони виконавчого провадження, він виданий на виконання того ж самого рішення суду, тому представник стягувача 31 серпня 2016 року повторно надав державній виконавчій службі виконавчий лист № 201/ 8632/14-ц. виправлений та виданий судом 16 серпня 2016 року, але він також не був прийнятий, оскільки до нього була долучена не посвідчена копія довіреності представника. Задля подальшого примусового стягнення з боржника коштів на користь ОСОБА_1 її представником в третій раз був поданий виконавчий лист № 201/8632/14-ц, виданий та виправлений Жовтневим районним судом 16 серпня 2016 року, але він знову був повернутий постановою державного виконавця Черновою JI.B. від 04 жовтня 2016 року. Отже Жовтневий ВДВС порушує закон, не дає відповіді на заяви, котрі подає представник стягувана, не долучає їх до виконавчого провадження, цей Жовтневий ВДВС відмовляє без законних підстав у прийнятті до вже відкритого виконавчого провадження виконавчого листа, в котрому суд виправляє описки. Оскаржувана постанова від 04 жовтня 2016 року була надіслана представнику стягувана лише 27 жовтня 2016 року, що підтверджується даними Укрпошти (пошук надісланої кореспонденції) за штрихкодовим ідентифікатором 391. Просили поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з цією скаргою, визнавши причину пропуску поважною; постановити ухвалу, якою визнати неправомірними дії головного державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 JI.B. про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа виконавчого листа № 201/8632/14-ц, виданого Жовтневим районним судом 16 серпня 2016 року про стягнення з боржника ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» суми депозитного вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті складає 652500 грн., та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро, що в гривневому еквіваленті становить 38169.95 грн.; зобовязати головного державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 JI.B. прийняти до виконавчого провадження № 50909350 від 25 квітня 2016 року виконавчий лист № 201/8632/14-ц, виданий Жовтневим районним судом 16 серпня 2016 року про стягнення з боржника ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» суми депозитного вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті складає 652500 грн., та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро, що в гривневому еквіваленті становить 38169.95 грн.; визнати протиправною бездіяльність начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо не розгляду скарги на дії державного виконавця Ясюкевича О.В. від 28 вересня 2016 року; зобовязати начальника Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 надати представнику стягувана ОСОБА_1 рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця Ясюкевича О.В. від 28 вересня 2016 року, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Начальник Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області і головний державний виконавець Жовтневого ВДВС ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, фактично не заперечували проти розгляду скарги за їх відсутності. Їх заперечення проти скарги і пояснення свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесені ними постанови про відкриття провадження, закриття провадження і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаних осіб згідно ст. 386 ЦПК України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Справа слухалася різними судами неодноразово, ухвалювалися та постановлялися різні судові рішення. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 474500 гривень та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро - еквівалент 27757 гривень 30 копійок. Зазначене рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили та судом було видано виконавчий лист по справі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року виправлено описку допущену в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року вірно зазначивши: стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 652500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро, що в еквіваленті складає 38169.95 грн.. Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом зясовано, що постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року ВІЇ № 52479661 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа - виконавчого листа № 201/8632/14-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 16 серпня 2016 року, державний виконавець мотивував відмову тим, що в заяві представника стягувача не зазначено прохання відкрити нове виконавче провадження на підставі поданого виконавчого документу, відсутні норми закону щодо прийняття виконавчого листа до виконання; в постанові державний виконавець також посилався на те, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено приєднання нового виконавчого листа до

виконавчого провадження відкритого на підставі іншого виконавчого документа і зазначив, що ця постанова може бути оскаржена протягом 10-ти днів з моменту її отримання.

Фактично нового виконавчого листа не існує, є один виконавчий лист № 201/8632/14-ц. На підставі цього листа було відкрите виконавче провадження № 50909350. Судом були допущені помилки та описки в цьому в виконавчому листі № 201/8632/14-ц , які потім ухвалою суду були виправлені. Після того, як суд виправив помилку представник стягувача просив долучити цей виконавчий лист № 201/8632/14-ц до виконавчого провадження. Зараз ухвалою суду всі вказані помилки виправлені, вимоги заявника задоволені.

Оскаржувана постанова отримана представником стягувача 28 жовтня 2016 року, тому строк оскарження не пропущений з огляду на норми ст. 385 ЦПК України. Отримання постанови підтверджується підписом в поштовому повідомлені, яке зберігається у ВДВС.

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року по справі № 201/8632/14-ц стягувачу ОСОБА_1 13 січня 2016 року був виданий виконавчий лист про стягнення з боржника ПАТ «Комерційний банк «ГІриватбанк» суми депозитного вкладу у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті складає 474500 грн., та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро, що в гривневому еквіваленті складає 27757.30 грн.. На підставі вищеназваного виконавчого листа Жовтневим ВДВС м. Дніпропетровська було відкрито виконавче провадження ВІТ № 50909350 від 25 квітня 2016 року, що підтверджується копією постанови.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 21 червня 2016 року була виправлена описка в рішенні суду від 28 грудня 2015 року та стягнуто з ПАТ КБ Приватбанк на її користь грошових коштів по депозитному договору у розмірі 25000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 652500 грн. та нараховані відсотки у розмірі 1462.45 євро, що в гривневому еквіваленті станови 38169.95грн.. На виконання ухвали апеляційного суду від 21 червня 2016 року Жовтневим районним судом 13 липня 2016 року був виданий виконавчий лист № 201/8632/14-ц з виправленою судом помилкою, який стягувач надав у виконавчу службу 19 липня 2016 року.

Однак, в звязку з тим, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виконавчий лист від 13 липня 2016 року знову був виданий з помилками, постановою старшого державного виконавця Ясюкевича О.В. від 22 липня 2016 року було відмовлено в його прийнятті. Жовтневим районним судом 16 серпня 2016 року стягувану був виданий виконавчий лист № 201/8632/14-ц з виправленими помилками на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року по справі № 201/8632/14-ц, згідно якого гривневий еквівалент боргу становив іншу суму, а розмір грошових коштів по депозитному договору залишився не змінним - 25 000 євро та нараховані відсотки 1462.45 євро. При цьому у виправленому судом виконавчому документів зазначені ті ж саме сторони виконавчого провадження, він виданий на виконання того ж самого рішення суду, тому представник стягувана 31 серпня 2016 року повторно надав державній виконавчій службі виконавчий лист № 201/ 8632/14-ц. виправлений та виданий судом 16 серпня 2016 року, але він також не був прийнятий, оскільки до нього була долучена не посвідчена копія довіреності представника.

В постанові старший державний виконавець Ясюкевич О.В. посилається на п. 2.11.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, та вказує на те, що представником стягувана не був наданий оригінал довіреності; виконавець виніс постанову від 12 вересня 2016 року про відмову у прийнятті до виконавчого провадження документа. На ці дії державного виконавця 28 вересня 2016 року представником стягувача була подана скарга, але на теперішній час вона, зі слів представника заявника, не розглянута.

З метою подальшого примусового стягнення з боржника коштів на користь ОСОБА_1 її представником знову був поданий виконавчий лист № 201/8632/14-ц виданий та виправлений Жовтневим районним судом 16 серпня 2016 року, але він знову був повернутий постановою державного виконавця Черновою JI.B. від 04 жовтня 2016 року.

Правовідносини, які виникли між учасниками процесу регулюються нормами законодавства України, яке діяло станом на час вказаних, на думку заявника, протиправних дій працівників державної виконавчої служби, тобто станом на 04 жовтня 2016 року.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та підзаконні нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання (ст. 2 Закону). Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (ст. 4 Закону). Державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України (ст. 7 Закону).

Законом України «Про виконавче провадження» (який діяв станом на 04 жовтня 2016 року) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону). Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ст. 6).

Положеннями ч. 1 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 388 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо буде постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо буде постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» - Повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав 1. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до

виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). 2. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред'явив виконавчий документ до виконання. 3. Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

На виконання вимог закону державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області і була винесена постанова про повернення виконавчого листа та закриття виконавчого провадження. Вказана постанова затверджена керівником цього ВДВС і виконана, про що було повідомлено заявника.

Відповідно до статті 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Положеннями ст. 385 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень судів та інших органів і (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яка не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

В пункті 6 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» передбачено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК України. А тому десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження (стаття 49).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного і апеляційного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі головним державним виконавцем зроблене все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець не допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні скарги на неправомірні рішення, дії і бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи начальник Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області і головний державний виконавець Жовтневого ВДВС ОСОБА_2 про поновлення строку, визнання дій та бездіяльності неправомірними і зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні скарги на неправомірні рішення, дії і бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи начальник Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області і головний державний виконавець Жовтневого ВДВС ОСОБА_2 про поновлення строку, визнання дій та бездіяльності неправомірними і зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -