14 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретарів судового засідання: Моторенко К.О., Двірко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом, якийв ході розгляду справи було уточнено щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 онука позивача. Сплинуло вже більше року з того часу, як ОСОБА_2 останній раз була в квартирі позивача, жлдного контакту з нею немає. За весь період непроживання в квартирі відповідач квартирою не цікавилась, не сплачувала кошти за утимання квартири. В даний час суттєво виросли комунальні послуги і позивачу тяжко сплачувати за комунальні послуги за особу яка не проживає в квартирі, а тому вона змушена звертатись до суду з вказаним позовом.
В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважаючи на те, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік, керуючись ст. 405 ЦК України просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 траня 1993 року, ОСОБА_1 та членам її родини ОСОБА_3 належить в рівних долях квартира АДРЕСА_1, зареєстрованого міським бюро техінвентаризації 08 червня 1999 р. за №1704 (а.с.37).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 серпня 1997 року, посвідченого ОСОБА_4, державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 успадкувала від свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4).
Згідно довідки Ф№3 від 28.07.2016 року, виданої Комунальним концерном «Центром комунального сервісу» Деснянського району м. Києва №2776, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 (а.с.5).
Відповідач в спірній квартирі не проживає. Факт непроживання останньої на спірній житловій площі підтверджується актом ЖЕД-310 про непроживання відповідача (а.с.28).
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.
Відповідач не звертлась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі.
Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що АДРЕСА_1 є особистою власністю позивача.
Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вона виїхала із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача відповідачу не чинилося.
Відповідач, не проживаючи у спірній квартирі, але залишаючись прописаною в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю, належній їй, оскільки в неї, позивача по справі, виникають ускладнення з розпорядженням майном.
Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 88, 212 -215, 224 - 233 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2016 року

Суддя: Н.Г.Таран