Справа № 462/3413/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/1311/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні прокурора Заяць І.Є., представника позивача ОСОБА_2 відділення ФДМ України у Львівській області ОСОБА_3, представника третьої особи ДП ДІПМ «Містопроект» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України по Львівській області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України у Львівській області до ОСОБА_5, з участю третьої особи Державного підприємства Державного інституту проектування міст «Містопроект» про стягнення заборгованості та повернення майна,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року позовну заяву заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України у Львівській області до ОСОБА_5, з участю третьої особи Державного підприємства Державного інституту проектування міст «Містопроект» про стягнення заборгованості та повернення майна повернуто.

Дане рішення оскаржив керівник Львівської місцевої прокуратури №3.

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають ухвалу незаконною, такою що підлягає скасуванню через порушення та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначають, що підставою для представництва інтересів держави в особі ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Львівській області шляхом подання позову є несвоєчасне виконання та невиконання умов Договору, яке призводить до зменшення фінансових надходжень до бюджету і веде до заподіяння шкоди інтересам держави при неналежному здійсненні державним органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту цих інтересів. Також, позивачем відповідний позов не предявлено, внаслідок неналежного здійснення своїх повноважень даним органом та ненадходження коштів до бюджету. Крім цього, вказують, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що суду не надано жодних підтверджень про належне повідомлення ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України у Львівській області про здійснення представництва в суді, однак, в матеріалах справи, в якості додатку до позовної заяви, міститься копія листа-повідомлення про звернення до суду від 27.05.2016 року №04-9/1178вих-16, скерованого 01.06.2016 року на адресу РВ ФДМУ по Львівській області цінним листом з описом вкладення.

В судове засіданні відповідач не зявився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, пояснення представника позивача та представника третьої особи на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що при постановленні вказаної ухвали суд, посилаючись на п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України, виходив з того, що позовну заяву подано заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України у Львівській області, однак прокурору необхідно обґрунтувати наявність підстав для представництва саме ним інтересів громадянина чи держави в суді, а не позивачем самостійно. Прокурор повинен здійснювати представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва та прокурор повинен попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. За таких обставин, суд вважав, що заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3 не надано суду жодних обґрунтувань наявності підстав для представництва ним інтересів ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України у Львівській області та не надано жодних підтверджень про належне повідомлення ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України у Львівській області про здійснення представництва у суді, а відтак, подану позовну заяву слід повернути.

Відповідно до змісту ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції станом на час звернення прокурора з даним позовом) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, повязаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських обєднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому субєкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. У разі відсутності субєкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих субєктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Згідно змісту ст. 24 цього ж Закону право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників регіональних прокуратур. Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Згідно зі змістом ст.ст. 45, 46 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

Органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Згідно статті 121 ЦПК України:

1. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

2. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

3. Крім цього, заява повертається у випадках, коли:

1) позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення йому позову;

2) заяву подано недієздатною особою;

3) заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

4) справа не підсудна цьому суду;

5) подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України;

6) подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

4. Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

5. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Аналізуючи вказані норми у сукупності слід вказати про те, що звертаючись до суду з позовом на захист інтересів держави, згідно вимог процесуального закону, відповідний прокурор зобовязаний обґрунтувати таке своє звернення в інтересах держави зокрема, в особі певного органу, вказавши зокрема і про неналежність захисту певних інтересів чи не здійснення такого захисту відповідним органом. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу. Такими слід вважати залишення заяви без руху та у випадку невиконання вимог визнання неподаною і повернення.

Як вбачається із матеріалів справи прокурором подано позовну заяву у даній справі із певним обґрунтуванням наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді (а.с. 6 стор. 5 позовної заяви). Крім цього, прокурором відповідно до ст. 23 Згаданого Закону України «Про прокуратуру» повідомлено позивача, в інтересах якого подано позов про звернення з таким до суду (а.с.24 повідомлення).

Зважаючи на вказане суддя суду першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі в силу вимог ЦПК України, зокрема, згаданих 45, 121, а також 119, 120, зобовязаний був проаналізувати вказане обґрунтування прокурором наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді та у випадку неналежності такого вирішувати питання про залишення позовної заяви без руху, вказавши на недоліки, які унеможливлюють відкриття провадження у справі та відповідно і підтвердження судом підстав для представництва інтересів держави в суді в особі відповідного органу.

Висновок суду про необхідність повернення позовної заяви без залишення позовної заяви без руху; без жодного аналізу наданого прокурором обґрунтування підстав для звернення до суду з даним позовом; без врахування факту надіслання листа позивачу про звернення з таким позовом до суду; з помилковим посиланням на п.3 ч.3 ст. 121 ЦПК України, слід вважати таким, що обставинам, які мають значення та вимогам закону не відповідає, а відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу слід направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При вирішенні вказаного питання суду з суворим дотриманням вимог процесуального закону, зокрема, згаданих статей ЦПК України, а також Закону України «Про прокуратуру» слід вирішити питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Вказаним слід задовольнити апеляційну скаргу, визнавши її доводи обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі ОСОБА_2 відділення Фонду Державного майна України по Львівській області задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року скасувати.

Справу направити до Залізничного районного суду м. Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_6