У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

за участі: представників осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 грудня 2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Клеванське лісове господарство" Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України; про визнання протиправними та скасування пунктів актів за формою Н-1 та Н-5,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 5 грудня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - Управління Держпраці), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Клеванське лісове господарство" Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України (далі - ДП "Клеванський лісгосп"); про визнання протиправними та скасування пунктів актів за формою Н-1 та Н-5.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач покликався на його необґрунтованість і незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом тих обставин, що висновки Актів за формою Н-1 та Н-5 не відповідають дійсності та є протиправними. Дефект виробника, що призвело до розриву вантажного канату суперечить обставинам, викладеним в акті перевірки, та поясненням свідків. Зі змісту п.6 Акта за формою Н-1 видно про настання нещасного випадку внаслідок механічних пошкоджень вантажного каната. Про це було відомо відповідальним працівникам. Тому вважав, що пошкодження вантажного канату було очевидним, однак жодних дій по його заміні та запобіганні нещасного випадку роботодавцем вчинено не було.

На його думку, встановлення факту дефекту виробника є домислом членів комісії, оскільки вони прийшли до такого висновку навіть без його огляду. Більше того, на момент проведення розслідування нещасного випадку він зник, хоча визначити дефект виробника без проведення спеціального дослідження неможливо.

Вважав, що порушення вимог інструкції №98 для інженерно-технічних працівників, які здійснюють нагляд за утриманням та безпечною експлуатацією вантажопідіймальних кранів, було допущене головним механіком. Енергетиком же допущено порушення інструкції № 95, де він не забезпечив утримання крану ККС-10 в справному стані, допустивши до роботи кран до усунення недопустимих зносів канатів. Начальник нижнього складу та майстер складу допустили порушення інструкції № 95 для осіб, відповідальних за безпечне проведення робіт з переміщенням вантажів кранами, не забезпечивши постійного контролю за виконанням машиністами та стропальниками інструкцій, не вказали їм порядку складування вантажів тощо.

Крім цього, в схемі стропування не вказано, на якій відстані повинен знаходитись працівник під час здійснення відповідних стропувальних робіт від вантажу, а також не містить таких видів як "павук" чи "удавка". Тому висновки про порушення позивачем схеми стропування є недоведеними.

Усупереч п. 42 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, при здійсненні розслідування нещасного випадку спеціальна комісія належним чином не з'ясувала обставин і причин настання нещасного випадку, не в повному обсязі встановила коло осіб, які допустили правопорушення вимог законодавства про охорону праці, що призвело до складання неправомірних висновків за формою Н-1 та Н-5.

Судом не додержано положень ст.ст. 2, 8, 215 ЦПК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" щодо законності та обґрунтованості рішення.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

У своїх запереченнях ДП "Клеванський лісгосп" просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення Рівненського міського суду від 5 грудня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розслідування нещасного випадку, внаслідок якого постраждав позивач, було здійснено Територіальним управлінням державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Рівненській області з додержанням вимог закону та при цьому не встановлено тих обставин, що відповідачем чи третьою особою було порушено суб'єктивні права працівника, за судовим захистом яких останній звернувся з позовом.

Як обґрунтовано встановлено судом, 18 лютого 2015 року о 15 год. 40 хв. стропальник нижнього складу ДП "Клеванський лісгосп" ОСОБА_1 при здійсненні розвантаження лісопродукції зазнав тілесних ушкоджень у виді закритого багатоуламкового переламу крила правої клубової кістки зі зміщенням уламків, переламів обох лобкових та сідничних кісток, забою правої стопи, осаднення шкіри правої скроневої ділянки в результаті розірвання вантажного каната та падіння вантажу.

Вважаючи, що складеними Територіальним управлінням державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Рівненській області (правонаступник - Управління Держпраці у Рівненській області) Актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (за формою Н-1) від 20.03.2015 року, та Актом спеціального розслідування нещасного випадку від 20.03.2015 року (за формою Н-5), порушуються права ОСОБА_1 як потерпілого від нещасного випадку на виробництві та пов'язаними з цим фактом правовими наслідками, позивач у липні 2015 року звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування відповідних положень зазначених Актів.

Натомість на а.с. 81-99 міститься Технологічна карта виконання вантажно-розвантажувальних робіт і складування вантажів консольно-козловими кранами ККС-10, з якою ознайомлений і ОСОБА_1, про що свідчить його підпис на а.с. 99, зв.

Також він ознайомлений під власноручний підпис і з Інструкцією з безпечного виконання робіт для стропальників (зачіплювачів), які обслуговують вантажопідіймальні крани, Інструкцією з охорони праці для робочих, зайнятих на нижніх складах, Інструкцією по охороні праці для кранівників консольно-козлових кранів, Інструкцією для осіб, відповідальних за утримання вантажопідіймальних кранів у справному стані (а.с. 102, зв.; 110; 110, зв.).

Актом спеціального розслідування даного нещасного випадку (форми Н-5), що затверджений 20 березня 2015 року тимчасово виконуючим обов'язки начальника Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Рівненській області (пункт 4.1), стверджено, що основною причиною нещасного випадку на виробництві, який стався з позивачем, є технічна причина (код 08), а саме дефект заводу виробника. Ця обставина призвела до розриву вантажного каната. Підставою для такого твердження взято висновок від 28.01.2015 року за результатами часткового технічного огляду крана козлового ККС-10-32, зав. №81238, реєстр. №Р-1247, 1978 року виготовлення, а також Технічний звіт №24-15 від 02.03.2015 року, що виданий ДП "Рівненський ЕТЦ" (а.с. 23).

Пункт 4.2.1 Акта вказує про супутні причини нещасного випадку, що полягають у порушенні ОСОБА_1 технологічного процесу (технологічної карти) при виконанні розвантажувальних робіт та вимог інструкції з охорони праці, зокрема, про те, що він зачепив усупереч вимог схеми стропування вантажу об'ємом 6 м.куб. загальною вагою 4, 8 тон (лісоматеріал породи "ялина") за "павук", а не за "удавку". При цьому він перебував у небезпечній зоні опускання і можливого падіння вантажу або його частин, на відстані 2 м при дозволених 7 м (а.с. 23).

Про ці ж обставини зазначено і в п. 6.1.1 Акта, де, зокрема, засвідчено і недодержання працівником п.п. 4, 6 додатку 3 технологічної карти №1 "Розвантаження круглих лісоматеріалів з автомобіля" технологічної карти виконання вантажно-розвантажувальних робіт і складування вантажів консольно-козловими кранами ККС-10, затвердженої ДП "Клеванський лісгосп" в 2013 році, п.п.3.3.1, 6.2.2 Інструкції з охорони праці №94 "Для стропальників (зачіплювачів), які обслуговують вантажопідіймальні крани та механізми", затвердженої наказом директора ДП "Клеванський лісгосп" №108 від 22.06.2012 року (а.с. 24-25).

Пункти 4.1 та 4.2.1 іншого документа - Акта №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форми Н-1), затвердженого 20 березня 2015 року тимчасово виконуючим обов'язки начальника Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Рівненській області, вказують, що причинами нещасного випадку, який стався 18 лютого 2015 року о 15 год. 40 хв. з ОСОБА_1 є:

1.) технічна причина - дефект заводу виробника, що призвело до розриву вантажного каната, підставою чого є висновок від 28.01.2015 року по результатах часткового технічного огляду крана козлового ККС-10-32, зав. №81238, реєстр. №Р-1247, 1978 року виготовлення, а також Технічний звіт №24-15 від 02.03.2015 року, виданий ДП "Рівненський ЕТЦ";

2.) порушення стропальником нижнього складу ОСОБА_1 технологічного процесу технологічної картки при виконанні розвантажувальних робіт та вимог інструкції з охорони праці, а саме він зачепив усупереч вимог схеми стропування вантажу об'ємом 6 м. куб. загальною вагою 4,8 тон (лісоматеріал породи "ялина") за технічний пристрій "павук", а не на "удавку". При цьому перебував в небезпечній зоні опускання та можливого падіння вантажу або його частин, на відстані 2 м при дозволених 7 м, чим порушив п.п.4, 6 додатку 3 технологічної карти №1 "Розвантаження круглих лісоматеріалів з автомобіля" технологічної карти виконання вантажно-розвантажувальних робіт і складування вантажів консольно-козловими кранами ККС-10, затвердженої ДП "Клеванський лісгосп" в 2013 році, п.п.3.3.1, 6.2.2 Інструкції з охорони праці №94 "Для стропальників (зачіплювачів), які обслуговують вантажопідіймальні крани та механізми", затвердженої наказом директора ДП "Клеванський лісгосп" №108 від 22.06.2012 року (а.с. 12).

Ці ж обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Тобто наведені в Акті №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, Акті спеціального розслідування нещасного випадку та показаннях свідків обставини повністю збігаються між собою, є послідовними та узгодженими, не суперечать одне одному, а тому свідчать про відсутність вини відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому з перевіреної сукупності доказів судом зроблено правильний висновок про причини виникнення нещасного випадку, які полягають як у дефекті заводу виробника вантажного каната, так і в грубій необережності самого позивача.

Згідно зі ст. 159 КЗпП України працівник зобов'язаний:

знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

додержувати зобов'язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації;

проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди;

співробітничати з власником або уповноваженим ним органом у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров'ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або посадову особу.

Подібні правила передбачені і статтею 14 Закону України "Про охорону праці", де зазначено про обов'язок працівника дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту, проходити в установленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення вказані і в ст. 22 Закону України "Про охорону праці".

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що норми матеріального права, на застосовуванні яких при вирішенні спірних правовідносин наполягав позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про недодержання вимог процесуального закону при ухваленні оскаржуваного рішення на увагу не заслуговують.

Так, згідно з ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Будь-яких доказів про такі процесуально-правові порушення, що потягли би хибність розв'язання трудового спору, позивач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Твердження ОСОБА_1 про те, що факт дефекту виробника є домислом членів комісії, яка провадила спеціальне розслідування нещасного випадку, колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, дані доводи позивача не ґрунтуються на належних і переконливих доказах, а тому їх слід розцінювати як припущення.

Щодо показань інших свідків, які не є фахівцями у визначеній техніко-технологічній галузі, про відсутність дефекту заводу виробника, то самі по собі їхні свідчення не можуть стверджувати або спростовувати обставини, які за законом повинні підтверджуватися іншими засобами доказування. Їхні ж показання можуть бути використані лише в сукупності з іншими фактичними даними, однак вони їм суперечать. Таким чином, при оцінці доказів у справі судом їх правильно не було взято до уваги.

Не можна погодитися і з посиланнями автора скарги на неповноту і необ'єктивність з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки спростовуються правильністю висновків суду.

Решта доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення є необґрунтованими і колегією суддів вони відхиляються.

Державна політика в галузі охорони праці відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

Разом з тим, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, про необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для відхилення апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 5 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: