АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представників позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 до ОСОБА_12, ОСОБА_7, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нумеріцька СвітланаПавлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /т. 2 а.с. 7-14/

№ справи 758/15417/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3530 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема проігноровано обставину повернення коштів за договором позики та виконання у повному обсязі зобов'язань у зв'язку з чим договір про задоволення вимог іпотекодержателя повинен був бути припинений. Вказував на те, що ОСОБА_12 штучно створив настання відкладальної обставини. Не було також судом першої інстанції враховано, що рішення, на яке послався суд, у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням 16.03.2015 скасовано касаційною інстанцією, направлено на новий розгляд. Також вказував на те, що відсутнє реальне настання наслідків за договором - майно не передано, весь цей час він проживає у спірній квартирі, про те, що квартира вибула з його власності йому стало відомо після звернення ОСОБА_7 з позовом про виселення. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що позивачі були власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.02.2003 року (т. 1 а.с. 8).

21 травня 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 був укладений договір позики (т.1 а.с. 93-94).

Відповідно до умов якого ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_16 у позику грошову суму в розмірі 152 640 грн., що еквівалентно 19 200 дол. США, строком на один рік.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 21 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумеріцькою С.П. було посвідчено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 95-97) та договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (т.1 а.с. 98-99), укладені між позивачами та ОСОБА_16

У п. 2.1. договору позики від 21.05.2010 року зазначено строки повернення суми. (а.с. 93)

Згідно п. 16 вищезазначеного договору позики за прострочення виконання зобов'язань за цим договором більш ніж на 3 дні позичальник виплачує пеню в розмірі, що еквівалентний 10 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення починаючи з першого дня прострочення, (а.с. 94)

Відповідно до п. 4 даного договору позикодавець має право у разі невиконання умов цього договору або порушення позичальником строків виплати більш ніж на один місяць, звернути стягнення на будь-яке майно позичальника.

Крім того, пунктом 8 договору позики було визначено, що після повернення боргу Позичальником Позикодавцю, факт повного повернення грошей за цим договором буде підтверджено відповідною заявою Позикодавця, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя право власності квартиру виникає у Іпотекодержателя після виникнення відкладальної обставини, визначене п. 6.2. цього договору.

Пунктом 6.2. передбачено, що сторони домовилися, що права і зобов'язання Сторін за договором (крім зазначених в п. 3.2. та п. 6.3. цього договору) виникають з моменту виникнення Іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу Іпотекодавців письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону «Про іпотеку» (відкладальна обставина).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_16 29 червня 2011 року приватному нотаріусу Коновалову Е.А. було передано позивачам вимогу-попередження усунення порушення зобов'язання по сплаті позики (т.1 а.с. 15, 16).

28 серпня 2014 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_16, у зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором позики від 21.05.2010 року.

03 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумеріцькою С.П. було припинено обтяження та іпотеку по спірній квартирі, у зв'язку з набуті іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

03.11.2014 року ОСОБА_16 на підставі договору дарування подарував спірну квартиру ОСОБА_7 (т.1 а.с. 17-18).

Відмовляючи у визнанні договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним від 21.05.2010 р., судом першої інстанції вірно встановлено, що з оспорюваних договорів та письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нумеріцької С.П. (т.1 а.с. 90-92) вбачається, що всі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України були дотримані при укладенні договорів, з умовами договорів сторони були згодні, про що свідчать їх підписи на договорах. Претензій сторони один до одного не висували. Позивачі та їх представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договори не відповідають вимогам чинного законодавства та не відповідають положенням ст. ст. 16, 203 - 204, 215 ЦК України. Таким чином, уклавши іпотечний договір та договір про задоволення вимог Іпотекодержателя позивачі та ОСОБА_17 досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) та принципу волевиявлення учасника правочину, що визначений ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування від 03.11.2014 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_7 недійсним, судом першої інстанції також вірно вказано на те, що договір укладався між ОСОБА_16 та ОСОБА_7, позивачі не є стороною спірного договору, а тому ними не зазначено та не надано доказів на обґрунтування того, які їх права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні договору дарування квартири.

Доводи апеляційної скарги, щодо обставин повернення коштів за договором та виконання умов договору позики, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки розписка про повернення ОСОБА_12 19 200 доларів США / т. 1 а.с. 13/ не свідчить про повернення коштів, які, відповідно до укладеного договору позики, за фактом розрахунку повинні повертатись на підставі відповідної заяви / т. 1 а.с. 93/, а сторони для засвідчення підпису на такій заяві та передачі коштів до нотаріуса, який посвідчував договір позики, не звертались, у зв'язку з чим вказана розписка викликає сумніви щодо її дійсності.

Крім того, для підтвердження її дійсності, сторонами не заявлено клопотань про проведення експертизи, а у зв'язку з тим, що договором передбачено певний порядок повернення позики, позивачами не доведено повернення її частини.

Доводи про необізнаність такого нотаріального оформлення повернення коштів також не приймаються до уваги, оскільки сторони неодноразово укладали нотаріальні договори, крім того, 29.11.2010 р., в день написання ймовірної розписки про повернення коштів, ОСОБА_11 укладає з ОСОБА_18 договір позики, нотаріально посвідчений. / т. 1 а.с.14/

Таким чином, жодних доказів в порядку ст. 60 ЦПК України не надано сторонами щодо повернення коштів за договором позики, а позичальник ОСОБА_11 взагалі не оскаржує рішення суду першої інстанції.

В частині доводів апеляційної скарги щодо відсутності наслідків за договором дарування, вони також не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки позивачі не є стороною договору, а тому обрали невірний спосіб захисту своїх прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: