АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1453/17 Справа № 205/6938/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Синенка Є.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з кредитним договором, в якому посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.04.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановлено ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 порушила умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 19665,21 грн., яку банк просив стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1218 грн. /а.с.4-5/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2016 року у задоволенні позовних вимог банку було відмовлено /а.с. 91-93/.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі /а.с. 96-98/.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.04.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н у формі заяви позичальника, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - березень 2008 року /а.с. 8, 9-14/ .

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу.

За статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач користувалась кредитними коштам, що вбачається з розрахунку заборгованості, однак не в повному обсязі і не своєчасно сплачувала кредит, а тому станом на 31.08.2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 19665,21 грн., яка складається з наступного: 3599,05 грн. - заборгованість за кредитом, 14653,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 912,63 грн. - штраф (процентна складова) /а.с. 6-7/.

Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж по кредитному договору б/н від 14.04.2006 року було здійснено в вересні 2008 року /а.с.6/, а дія картки закінчилась в березні 2008 року, після чого щомісячні платежі не здійснювались.

Під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, відповідачем 19.10.2015 року було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності /а.с. 26/.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в силу норм ст.ст. ст. ст. 15-16, 251-258, 261, 267, 525-526, 530, 549, 610, 612, 629, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України не підлягають задоволенню / 161-162 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Оскільки останній платіж по кредитному договору було здійснено відповідачем у вересні 2008 року, а дія картки закінчилась у березні 2008 року, після чого щомісячні платежі не здійснювались /а.с. 6-7/, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк позовної давності сплив у квітні 2011 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовом 16 вересня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Виходячи з того, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_2, та у заяві позичальника від 14.04.2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, районний суд правильно зазначив у рішенні, що ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву від 14.04.2006 року, позивачем не надано.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 р. № 6-16цс15 та від 04.11.2015 року № 6-1926цс15, які згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску банком строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що 24.04.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на картку відповідача надійшов платіж у сумі 200 грн., що, на думку банку, свідчить про переривання строку позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено джерело надходження цих коштів та те, що цей платіж здійснено ОСОБА_2 особисто.

Той факт, що пунктом 4.6. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено право списувати кошти з поточних рахунків клієнта у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не може вказувати на те, що списання цих 200 грн. відбулась за дорученням відповідача, на що посилається апелянт у скарзі, оскільки, як було зазначено вище, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_2, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. А тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»- відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко