Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/5264/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Жупанова І.Б.
Номер провадження 22-ц/778/334/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

ОСОБА_2

Суддів Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 31 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ZPD0GI, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 148975 грн. на термін до 31 січня 2033 року.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договори поруки.

31 липня 2008 року вказаний кредитний договір переведено з валюти гривня у валюту долар США, розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 32039,26 доларів США, зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 31 липня 2028 року.

Всупереч умовам кредитного договору зобовязання позичальником щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у звязку з чим станом на 22 липня 2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_4 перед позивачем становить 156755,96 доларів США.

Оскільки, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить 31974,18 доларів США, що становить заборгованість за кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь лише суму заборгованості за тілом кредиту, яка становить 31974,18 доларів США та судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31974,18 доларів США, що становить за курсом Національного банку України від 22 липня 2016 року 793279,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1382,74 грн. В іншій частині позову про стягнення заборгованості з поручителів відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми боргу з поручителів, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що зміна валюти кредитування із гривні у долар США не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки розмір заборгованості по кредиту при цьому не збільшується, а відбувається лише зміна валюти кредиту. Просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з поручителів та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки рішення суду переглядається в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладений кредитний договір ZPD0GI, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 148975,00 грн. на термін до 31.01.2033 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в поряду, встановлених кредитним договором.

31.01.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договір поруки № ZPD0GI НОМЕР_1 в забезпечення виконання кредитного договору № ZPD0GI від 31.01.2008 року, а також між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 договір поруки № ZPD0GI /1 в забезпечення виконання кредитного договору № ZPD0GI від 31.01.2008 року, які підписані всіма сторонами.

31.07.2008 року за заявою ОСОБА_4 кредитний договір № ZPD0GI від 31.01.2008 року переведений з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 32039,26 доларів США, зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 31.07.2028 року.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_4 належним чином не виконував умови договору, суд задовольнив вимоги Банку та стягнув суму заборгованості за кредитним договором зборжника ОСОБА_4 у розмірі 31974,18 доларів США, що становить за курсом Національного банку України від 22 липня 2016 року 793279,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1382,74 грн.

Рішення суду в цій частині не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані докази того, що поручителі за кредитним договором ознайомлені з додатковою угодою до договору іпотечного кредиту, за умовами якого переведено валюту кредиту з гривні на валюту долар США, а також змінено строк кредитного договору.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та є правильними.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Стаття 1054 ЦК України визначає поняття кредитного договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та виплатити відсотки.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана здійснити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обовязків. Зобовязання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються.

У відповідності зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк(дату).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Судом першої інстанції встановлено, що додаткова угода від 31.07.2008 року про переведення валюти кредиту з гривні на валюту долар США, а також змінено строк кредитного договору укладена лише з позичальником ОСОБА_4 Поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про укладену сторонами кредитного договору додаткову угоду не усвідомлені, їх згода на укладення даної відсутня та відсутні підписи на вказаній угоді.

Таким чином, додаткову угоду до кредитного договору внесено без згоди поручителів.

Укладення додаткової угоди про переведення валюти кредиту з гривні на валюту долар США, а також зміна строк кредитного договору призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів. Зазначене не спростовано апелянтом.

Крім того, за додатковою угодою скорочено термін повернення кредитних коштів з 2033 року до 2028 року, що призвело до збільшення періоду нарахування підвищеної кредитної ставки, а отже, й до збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання).

Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя).

Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Тобто випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Таким чином, у даній справі, порука припинилася, оскільки в додатковій угоді до кредитного договору, укладеної без згоди поручителів, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителів.

Отже, суд, встановивши, що за умовами додаткової угоди, укладеної без згоди поручителів, переведено валюту кредиту з гривні на валюту долар США, а також змінено строк дії кредитного договору, внаслідок чого збільшилась відповідальність поручителів за основним зобов'язанням, зробив правильний висновок щодо припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Вирішуючи спір в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції врахував вимоги закону, правові висновки Верховного Суду України та правильно вирішив спір.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: