Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Вегера М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду від 07 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Пояснює, що він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Обвинувальний висновок, яким йому було предявлено обвинувачення, затвердив заступник прокурора Рівненської області 30 вересня 2009 року. Після ознайомлення з обвинувальним висновком він продовжував утримуватися під вартою у слідчому ізоляторі.

Вироком Сарненського районного суду від 24 листопада 2011 року він був засуджений до 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року вирок суду першої інстанції було скасовано, а матеріали справи направлено прокурору для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід щодо обвинуваченого залишено попередній - тримання під вартою.

______________________________________________________________________________ Справа № 564/2221/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/254/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_5

30 липня 2012 року заступник прокурора Рівненської області затвердив новий обвинувальний висновок. Його захисник двічі, в січні та у квітні 2013 року, подавав клопотання про зміну запобіжного заходу (тримання під вартою) на більш мякий. Однак у задоволенні цих клопотань судом було відмовлено.

І лише постановою Сарненського районного суду від 22 травня 2013 року, за клопотанням захисника, йому запобіжний захід було змінено на більш мякий - грошову заставу у сумі 25 000 грн.

Таким чином, він, ОСОБА_3, утримувався у слідчому ізоляторі з 8 травня 2009 року по 22 травня 2013 року, тобто 4 роки та 14 днів.

Вироком Сарненського районного суду від 15 травня 2014 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначено покарання з урахуванням частини 1 ст. 69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі. При цьому суд встановив, що строк відбування покарання йому необхідно обчислювати з дня взяття під варту з 8 травня 2009 року, зарахувавши у строк відбування покарання один день затримання - 07 травня 2009 року та перебування під вартою до 22 травня 2013 року включно.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 8 вересня 2014 року апеляційне провадження по даній кримінальній справі за апеляціями прокурора і захисників було закрито у звязку із відкликанням апеляцій.

Позивач чотири роки утримувався під вартою у слідчому ізоляторі, майже один рік перебував під заставою, чекаючи рішення суду у своїй справі, яким його було засуджено до позбавлення волі строком на один рік.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Обвинувальний висновок, яким йому було пред'явлено обвинувачення, затверджено заступником прокурора Рівненської області 30 вересня 2009 року. Після ознайомлення з обвинувальним висновком останній продовжував утримуватися під вартою у слідчому ізоляторі.

Вироком Сарненського районного суду від 24 листопада 2011 року ОСОБА_3 було засуджено до 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року вирок суду першої інстанції було скасовано, а матеріали справи направлено прокурору для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід щодо обвинуваченого залишено попередній - тримання під вартою.

30 липня 2012 року заступником прокурора Рівненської області затверджено новий обвинувальний висновок.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2013 року за клопотанням захисника ОСОБА_3 запобіжний захід було змінено на більш м'який - грошову заставу у сумі 25 тис. грн..

Таким чином, ОСОБА_3 утримувався у слідчому ізоляторі з 08 травня 2009 року до 22 травня 2013 року - 4 роки та 14 днів.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначено покарання з урахуванням частини 1 ст. 69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислено з дня взяття під варту - з 08 травня 2009 року, зарахувавши у строк відбування покарання один день затримання - 07 травня 2009 року та перебування під вартою до 22 травня 2013 року включно.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 8 вересня 2014 року апеляційне провадження по даній кримінальній справі за апеляціями прокурора і захисників було закрито у зв'язку із відкликанням апеляцій.

З матеріалів справи вбачається, що строк тримання ОСОБА_3 під вартою становив 4 роки і 14 днів, коли згідно вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2014 року йому було призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

Таким чином, строк тримання під вартою позивача був надмірно тривалим та неспівмірним призначеної судом кінцевої міри покарання за вчинений злочин.

Як закріплено у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно п. 3 ст. 5 Конвенції кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з'явитися на судове засідання.

Відповідно до п. 1 ст. 6 вищезазначеної Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд залишив поза увагою той факт, що стосовно позивача було допущено порушення пункту 3 ст. 5 та пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що дає позивачеві право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому надмірною тривалістю строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року № 266/94-ВР врегульовано порядок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ст. 2 вищенаведеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тримання під вартою ОСОБА_3, у даному спорі не було незаконним, а було необґрунтовано тривалим, а тому відшкодування заподіяної йому моральної шкоди відповідно до положень вищенаведеного закону не здійснюється.

Разом з тим, чинним законодавством не врегульовано порядок відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі в такому випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про можливість застосування аналогії закону до даних правовідносин та використання для обрахунку розміру моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована ОСОБА_3 положень ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Так, згідно ч. 3 ст. 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування

під слідством чи судом.

Як закріплено у правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у його постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату з 1 січня - 3200 гривень.

Розмір моральної шкоди, яка заподіяна ОСОБА_3 за 3 роки і 14 днів його тримання під вартою становить 116 800 грн (3200 ? 36,5 міс).

Оскільки, на виконання рішення колегії суддів Апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року ОСОБА_3 було виплачено 70325 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 776 від 26.12.2016 року, то розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача за даним рішенням становить 46 475 грн (116 800 70 325 = 46 475).

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

На підставі п.п. 1, 3 ст. 5, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 23 ЦК України, ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Прокуратури Рівненської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного тримання під вартою, а також незаконних дій прокуратури та суду задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, з врахуванням уже виплачених коштів в розмірі 70 325 грн, - 46 475 (сорок шість тисяч чотириста сімдесят п'ять) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

ОСОБА_6 ОСОБА_5

Судді: М.П. Григоренко

ОСОБА_2