АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3858/17 Справа № 203/5840/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі від липня 2006 року, від якого вони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають разом, але не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати. Крім того, позивачка позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги для утримання дитини відповідач ухиляється, у звязку з чим позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року позовні вимоги про розірвання шлюбу було виділено в окреме провадження.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 липня 2006 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю.

Відповідач з 03 жовтня 2011 року працює у ТОВ «Металургтранс» на посаді начальника управління програмування та автоматизації (довідка ТОВ «Металургтранс» від 27.01.2017 року №2669, копія трудової книжки серії АР №047611).

За 2016 рік відповідачем за місцем роботи отримано сукупний дохід у сумі 315 429,97 грн. (довідка ТОВ «Металургтранс» від 30.01.2017 року №2866).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що протягом 2016 2017 років відповідач ніс витрати з оплати за надані комунальні послуги, про що свідчать копії відповідних квитанцій, надані ним суду, а також відповідач бере активну участь у соціальному та духовному розвитку дитини, що підтверджується наданими суду договорами, укладеними ним з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (вивчення англійської, підготовка до школи) у 2014 2015 роках, платіжними дорученням щодо оплати наданих за вказаними договорами послуг.

Вказані обставини обєктивно підтверджують факт добровільного систематичного виконання відповідачем аліментних обовязків відносно членів його родини (зокрема, відносно малолітнього ОСОБА_2Ю.).

Проте погодитись з даним рішенням суду не можливо з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України.

В пукті17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Статтею 187 СК України передбачено один із способів добровільного виконання батьками свого обовязку утримувати дитину, це відрахування аліментів за ініціативою платника. У цьому випадку платникові надано право самому визначати розмір аліментів, а також строк, протягом якого має проводитися відрахування аліментів з його заробітної плати, пенсії чи стипендії.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не надав суду належних доказів про те, що він приймає участь в утриманні дитини, а сама позивачка належним чином скористалася своїм правом заявивши вимоги про стягнення аліментів та відмова в цьому праві за таких обставин не допускається.

З урахуванням викладеного у суду не було підстав для відмови в задоволенні позову, а тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (іпн.) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у сумі 1 157 грн 52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_6