У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 травня 2016 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що з 19 серпня 1999 року по 15 листопада 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2011 року (яке набрало законної сили) стягнуто з відповідача на її користь Ѕ частини вартості земельної ділянки, що становить 19 324 гривні 50 копійок; Ѕ частини вартості будівельних матеріалів у розмірі 9 847 гривень, які знаходяться на земельній ділянці, та Ѕ частини грошових коштів у розмірі 11 200 гривень, що сплачені подружжям в рахунок погашення кредиту. Посилаючись на те, що станом на 07 грудня 2015 року відповідач не провів з нею повного розрахунку, вважає, що має право на отримання інфляційних нарахувань та трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача на свою користь 30 682 гривні 77 копійок понесених інфляційних втрат, 3 663 гривні 78 копійок трьох процентів річних та 2 300 гривень судових витрат у зв'язку з виконанням судового рішення. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19 травня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 30 666 гривень 31 коп. інфляційних втрат, 3 645 гривень 23 коп. три проценти річних, 1 750 гривень 00 коп. витрат, пов'язаних з виконанням рішення суду, а всього 36 061 гривню 54 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 479,40 грн. В решті позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2011 року (яке набрало законної сили) стягнуто з відповідача на її користь Ѕ частини вартості земельної ділянки, що становить 19 324 гривні 50 копійок; Ѕ частини вартості будівельних матеріалів у розмірі 9 847 гривень та Ѕ частини грошових коштів у розмірі 11 200 гривень, що сплачені подружжям в рахунок погашення кредиту. Постановою державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 12 березня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 31649309 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошових коштів. Встановлено, що на виконання рішення суду відповідачем сплачено 20 листопада 2015 року сплачено - 1 080 гривень та 01 грудня 2015 року - 905 гривень 93 копійки. З урахуванням цього суд вважав, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року - 30 666 гривень 31 копійку інфляційних втрат та 3 645 гривень 23 копійки - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням. Згідно із ч. 2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до ч. 5 якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зобов'язання, які виникли між сторонами на підставі рішення суду, є грошовими, а тому дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року, врахувавши часткову сплату боргу. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року (справа № 6-1946цс15). Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити. Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 травня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писанана О.В. Попович І.М. Завгородня В.І. Мартинюк