Справа № 661/2329/16-ц
Провадження № 2/661/133/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя Ведяшкіна Ю.В.,

секретар судового засідання Артеменко А.П.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У відкритому судовому засіданні брали участь:

представник позивача ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом та змінами до позовних вимог в яких просила суд стягнути з відповідачки на її користь 198284,70 грн. борг, проценти в розмірі 18009,58 грн., 3% річних в розмірі 3503,74 грн., посилаючись на те, що 19 червня 2009 року між нею та відповідачкою укладено договір позики на суму 7370 доларів США, про що ОСОБА_2 складено розписку, проте відповідачка до теперішнього часу зобовязання за договором не виконала, суму грошей не повернула, тому позивачка вимушена звернутись до суду з зазначеним позовом.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з зазначених підстав та просили його задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, у адресованій суду заяві просила справу розглядати у її відсутність, за участю її представника ОСОБА_4; проти задоволення позову заперечувала.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що в доданій до позову розписці не зазначено повної назви валюти в якій було надано позику, крім того сплинув строк звернення до суду, оскільки, на її думку, в зазначеному договорі позики встановлено строк виконання договору до 19 червня 2009 року.

Заслухавши думку учасників процесу, ОСОБА_1, яка була допитана судом в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, зокрема грошові кошти в строк та у порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що 19 червня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача в борг грошову суму в розмірі 6130 доларів та 1240 доларів, а всього 7370 доларів.

Факт укладення договору позики та передання позивачем визначеної грошової суми підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_5 в момент передачі їй суми позики, копія якої наявна в матеріалах справи.

09 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 направила позичальнику ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, яка нею повернута не була.

ОСОБА_1, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, підтвердила що вона передала ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 7370 доларів США, який до теперішнього часу не повернуто, що відповідачем належними та допустимими доказами в судовому засіданні не спростовано.

За таких підстав, аналізуючи надані сторонами докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені обставини, які підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає доведеним факт укладення договору позики та передання ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 7370 доларів США (що еквівалентно 198284,70 грн.) позичальнику ОСОБА_2, про що складено відповідну розписку, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх суддів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику; а оскільки зазначена сума грошових коштів позичальником на вимогу кредитора від 09 червня 2016 року не повернута, вона підлягає стягненню в повному обсязі, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню підлягають проценти за користування котами в розмірі 18009,58 грн. та 3% річних в розмірі 3503,74 грн. (відповідно до наданого позивачем розрахунку, який відповідачем в судовому засіданні не оспорювався) які, відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у Постанові № 6-2129цс16 від 19 жовтня 2016 року, входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, що за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором або законом.

При цьому посилання представника відповідача на не зазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралась в борг, тому вважає, що це були Гонконгівські долари, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суд до уваги не приймає, оскільки не зазначення таких відомостей може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законом порядку, а не слугувати підставою для відмови в його задоволенні, як зазначено в Постанові Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, проте в судовому засіданні встановлено, та відповідачем не спростовано що такий борг було й надано в доларах США;

посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається з доданої до матеріалів справи розписки, строк виконання зазначеного договору позики не встановлено, а тому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк звернення до суду вираховується з моментом пред'явлення вимоги, тобто з 09 червня 2016 року, що відповідачем в судовому засіданні не спростовано належними та допустимими доказами;

посилання представника відповідача на необхідність допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, суд до уваги не приймає, оскільки оспорюваний відповідачем договір укладений відповідно до норм чинного законодавства у письмовій формі, а тому відповідно до ст. 1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За таких підстав позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2197,98 грн.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 224-233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 198284,70 грн. борг, проценти в розмірі 18009,58 грн., 3% річних в розмірі 3503,74 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2197,98 грн., а всього 221996 грн. (двісті двадцять одну тисячу девятсот девяносто шість грн.).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна