У х в а л а

іменем україни

06 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту.

Свої вимоги мотивував тим, що він є спадкоємцем майна батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Із заявою про прийняття спадщини вчасно не звернувся, оскільки перебував за межами України, а після повернення дізнався про наявність заповіту на ім'я відповідача який успадкував все майно його померлого батька.

Вважає, що заповіт є недійсним, оскільки батько був інвалідом по зору і не міг бачити те, що підписує.

Просив визнати пропущений строк для прийняття спадщини з поважної причини і визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також визнати заповіт ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Апеляційним судом Тернопільської області від 29 вересня 2016 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про визнання недійсним заповіту залишено без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що заповіт ОСОБА_6 складено відповідно вимог ст.ст. 1247, 1248, 1251 ЦК України, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

В судовому засіданні встановлено, що спірний заповіт посвідчено 26 червня 2013 року в житловому будинку по вул. Стецька, 31 в с. В.Глибочок. За дорученням заповідача та у зв'язку з поганим зором, текст заповіту йому було зачитано вголос свідками і підписано заповідачем власноручно, у присутності сільського голови та двох свідків, які підтвердили, що заповідач усвідомлює значення своїх дій, має добру пам'ять і може вільно керувати своїми діями на користь обумовленого ним спадкоємця і робить це вільно.

Заповіт зареєстровано в реєстрі, посвідчено підписом сільського голови та скріплено печаткою Великоглибочецької сільської ради.

До спадкового реєстру внесено відповідний реєстраційний запис про реєстрацію заповіту.

Судом встановлено, що на оспорюваному заповіті відсутній посвідчувальний напис. Разом з тим, недотримання вимоги щодо посвідчення заповіту, які передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, відсутність такого напису не може мати будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності і справедливості, призвело б до нехтування останньою волею заповідача.

Визнання заповіту недійсним із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які зазначено у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту кваліфікація заповіту, як недійсного з підстав, що прямо не передбачені цією статтею та нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв'язку з його смертю.

Таким чином, недотримання Великоглибочецьким сільським головою, який посвідчував оспорюваний заповіт, вимог порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, не може мати наслідком визнання цього заповіту недійсним.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Позовна вимога про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини не переглядалась в апеляційному порядку, а тому відповідно не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року в частині позовних вимог про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко Ю.Г. Іваненко О.В. Ступак