АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/65/17Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/491/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надміру нарахованої щомісячної допомоги особі,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради звернулося в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надміру нарахованої щомісячної допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним.

В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач, будучи особою, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду та отримує грошову допомогу на догляд за ним, перебував за межами України і відповідно не мав права на отримання щомісячної допомоги, у зв'язку з чим йому безпідставно нараховано та виплачено 1629,27 грн. щомісячної грошової допомоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надміру нарахованої щомісячної допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права. Особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує, що судом першої інстанції порушено ч.4 ст.212 ЦПК України, оскільки не досліджено та не надано оцінку доказів, відображених в акті Фінінспекції № 17-22/128 від 27.05.2015 року та вимозі Фінінспекції Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією від 22.06.2015 року № 19-17-13-14/869, які наявні в матеріалах справи та мають значення для правильного вирішення цивільної справи.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради апеляційну скаргу підтримав.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копій закордонних паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, доданих відповідачем до заяви про розгляд справи у його відсутності, в період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, за який позивачем встановлено вимогу про повернення відповідачем надміру нарахованої та сплаченої грошової допомоги, ОСОБА_3 перебував за межами України разом зі своєю донькою ОСОБА_4, а отже, здійснював за нею догляд.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу від 09.04.2013 року №19 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 1 групи підгрупи «А» внаслідок психічного розладу довічно та проживає разом з батьком ОСОБА_3, який постійно здійснює догляд за хворою і проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 143443 ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 1 групи з дитинства довічно і за станом здоров'я потребує стороннього догляду.

Відповідно до рішення ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради про призначення допомоги від 07.11.2013 року ОСОБА_3 на підставі заяви останнього була призначена щомісячна грошова допомога, як особі, яка проживає разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним з 01.10.2013 року по 30.11.2013 року 1147 грн. щомісячно, з 01.12.2013 року по 31.03.2014 року -1218 грн. щомісячно.

Згідно з рішенням ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради про призначення допомоги від 18.04.2014 року ОСОБА_3 на підставі його заяви була призначена щомісячна грошова допомога, як особі, яка проживає разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року 1218 грн. щомісячно.

Як вбачається з матеріалів справи, в ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради проведено ревізію фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року, за результатами якої було складено акт № 17-22/128 від 27.05.2015 року. У вказаному акті зазначено, що встановлені 23 громадяни, яким призначено щомісячні грошові допомоги як особам, які проживають разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, які в окремі періоди перебували за межами України, таким чином, одержувачі грошових коштів не здійснювали догляд за інвалідом 1 чи 2 групи і відповідно, не мали права на отримання виплат.

Під час проведення Фінінспекцією ревізії в ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради, згідно отриманої інформації УСБУ встановлено, що ОСОБА_3 перебував за межами України. Після чого здійснено перерахунок грошової допомоги та позивачем встановлено, що сума надміру нарахованої щомісячної грошової допомоги ОСОБА_3, як особі, яка проживає разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним складає 1629,27 грн.

Оглядом закордонних паспортів відповідача ОСОБА_3 та його дочки ОСОБА_4 суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 у 2013-2014 роках перебував за межами України разом зі своєю дочкою ОСОБА_4

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 "Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 зазначається, що допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду і здійснює догляд за ним.

Пунктом 1 п.2 "Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192, встановлено, що призначення і виплата допомоги на догляд провадиться органами праці та соціального захисту населення.

Згідно з абз.1 пп.4 п.8 "Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 зазначається, що виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли: - сталися зміни у складі сім'ї у зв'язку із смертю або зміною місця проживання інваліда І чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Неповідомлення відповідачем ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради про його тимчасовий виїзд за кордон не може свідчити про його недобросовісність в отриманні грошової допомоги на догляд за дочкою-інвалідом, відмову у догляді чи залишенні її напризволяще, а тому доводи апеляційної скарги не є підставою для задоволення позовних вимог, так як не засвідчують недобросовісність ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що позивачем не надано суду в порядку ст.ст.10,60, ЦПК України належних доказів, які б свідчили про умисел відповідача ОСОБА_3 щодо надання ним завідомо недостовірних відомостей чи приховування будь-яких відомостей, які мали значення для виплати йому щомісячної грошової допомоги на догляд за дочкою-інвалідом.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що районним судом не досліджено та не надано оцінку доказів, відображених в актах Фінінспекції, оскільки в мотивувальній частині рішення серед встановлених судом обставин чітко прописаний акт №17-22/128 від 27.05.2015 року та правильно визначені відповідно до нього правовідносини. Однак, наявність такого акту не є безумовною підставою для стягнення спірних коштів.

Судом першої інстанції вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Керуючись ст.ст. 308, 313-315,319,324,325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 соціальної політики Тернопільської міської ради відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5