Справа № 466/6681/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Дмитришин Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третьої особи приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_4 про визнання єдиним спадкоємцем ,

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання првва власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати її єдиним спадкоємцем до майна померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту від 07.11.2006 р.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що її мати - ОСОБА_5 померла 07.03.2016 року. За життя ОСОБА_5 склала заповіт на імя своєї дочки ОСОБА_1,посвідчений 07.11.2006 р. Третьою Львівською державною нотаріальною конторою . Після відкриття спадщини ОСОБА_1 з метою оформлення спадкових прав звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про відкриття спадщини. Після оприлюднення заповіту в неї виник спір з її братами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, котрі виявили бажання спадкувати майно за законом. Через таке вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, у якому просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на 1/8 частину будинку № 15 на вул.Бажана в м.Львові; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на 1/8 частину будинку;встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька та визнати за нею право власності на 1/8 частину спірного будинку. Окрім цього, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на підставі заповіту, посвідченого 07.11.2006 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, на ? частину житлового будинку № 15 на вул.Бажана в м.Львові.

В подальшому зустрічний позов був уточнений . Представник ОСОБА_2 просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_8, котрий був співвласником спірного будинку, та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частину будинку № 15 на вул.Бажана в м.Львов ;. встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після померлого ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а саме на 1/6частину будинку за адресою м.Львів, вул.Бажана, 15;встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_2, та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на 1/8 частину будинку № 15 на вул.Бажана в м.Львов ;визнати за ОСОБА_1 право власності на підставі заповіту , посвідченого 07.11.2006 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, на 2/3частину житлового будинку № 15 на вул.Бажана в м.Львові. Зустрічний позов мотивує тим, що спадщина померлого ОСОБА_8 складалась із ? частини будинку № 15 по вул.Бажана в м.Львові.Після його смерті спадщину фактично прийняли дружина померлого та діти померлого . Оскільки заповітом не охоплена вся спадщина , право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України. Таким чином право на спадкування мають спадкоємці за законом. Позивач має право на спадкування за законом оскільки проживав разом із спадкодавцями , по смерті батька та матері фактично прийняв спадщину.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків , вивчивши матеріали справи ,суд прийшов до переконання, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а зустрічний до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20.10.1987 року, що видане виконкомом Ряснянської сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_5 являлась одноособовим власником будинку. ЇЇ чоловік ОСОБА_2 не був співвласником майна, за життя не ставив питання про визнання за ним права власності на майно подружжя.. ОСОБА_2 помер 25.12.2008 р. Ні дружина ОСОБА_5, ні діти ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не ставили питання про виділ частки батька у майні ,вважаючи його спільною сумісною власністю подружжя, та не оформляли своїх спадкових прав ,як спадкоємці за законом.

07.11.2006 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори посвідчений заповіт, яким ОСОБА_5 зробила розпорядження щодо належного їй на праві власності майна в користь доньки ОСОБА_1.

ОСОБА_1 після смерті своєї матері звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту від 07.11.2006р. Однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не оформлено у зв»язку із спором, що виник між спадкоємцем ОСОБА_9 та синами ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо обсягу спадкового майна.

У відповідності до ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, направлений на набуття , припинення цивільних прав та обовязків. Ст.203 ЦК встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, такими вимогами є зокрема вільне волевиявлення учасника правочину що відповідає його внутрішній волі, вчинення правочину у встановленій законом формі, наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності. За умовами ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У заповіті ОСОБА_5 зазначено ,що вона робить розпорядження щодо належної їй на праві приватної власності частини житлового будинку №15 з приналежними господарськими будівлями на вул. Бажана в м.Львові .

Із змісту ст. 1226 ЦК України вбачається, що співвласник у праві спільної сумісної власності має право заповісти свою частку в праві спільної сумісної власності у будь-який час , в тому числі до визначення розміру цієї частки та виділу її в натурі. При цьому спадкоємцеві доведеться домовлятись з іншими співвласниками про обсяг цієї частки та про конкретне майно,право власності на яке і буде об»єктом спадкування.

Виходячи із того, що на момент смерті ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння значилась єдиним власником спірного майна, за життя її чоловік ОСОБА_2 не ставив питання про поділ майна подружжя, а після смерті ОСОБА_2 ніхто із спадкоємців першої черги дружина , діти не звертались у нотаріальну контору по питанню прийняття спадщини та про визначення частки майна померлого у спільній сумісній власності,якщо такою майно вважали, , суд прийшов до переконання ,що спадковим майном після смерті ОСОБА_5 є будинковолодіння №15 на вул. Бажана у м.Львові в цілому.

Той факт, що ОСОБА_5 усвідомлювала на момент посвідчення заповіту , що спадковим майном є будинковолодіння в цілому ,ствердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 ,ОСОБА_11, які пояснили, що після посвідчення заповіту в користь ОСОБА_1 її мати ОСОБА_5 говорила в останні роки перед смертю, що вона неправильно зробила ,що записала хату на одну доньку, просила не повідомляти про це синів та нікому про це не розповідати. Зокрема свідок ОСОБА_11 ствердила, що до нотаріуса вона ходила разом із ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_11 зробила заповіт та всіх своїх дітей, про що розповіла ОСОБА_5, а остання їй повідомила,що записала хату на доньку ОСОБА_1, бо вона з чоловіком в поганих стосунках і той грозиться її вигнати з квартири ,а квартиру продати. ОСОБА_5 жаліла свою доньку і хотіла,щоб та мала житло.

В-подальшому усвідомлюючи своє бажання на розпорядження майном та обсяг майна , зазначене в заповіті, ОСОБА_5 іншого заповіту не складала та заповіт на користь доньки не скасовувала.

Приймаючи рішення щодо часткового задоволення вимог ОСОБА_1 , суд виходить з того, що заповіт - це особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право заповідати належне йому майно будь-якій особі ,може позбавити права на спадкування інших осіб, які би мали таке право при спадкуванні за законом. Заповіт є останньою волею спадкодавця не в тому сенсі, що ця воля не може бути змінена в майбутньому, а в тому, що акт волі скасовує його попереднє волевиявлення. Таким правом ОСОБА_5 не бажала скористатись, залишивши свою волю, висловлену у заповіті від 07.11.2006 р. остаточною. Моральний аспект рішення спадкодавця не може впливати на правову оцінку правочину.

Суд не приймає до уваги покликання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що будинковолодіння було спільним майном подружжя його батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і після смерті батька він, проживаючи у спірному будинку , фактично прийняв спадщину належну батькові 1/2 частку спірного будинку разом із матір»ю та братом. Таке твердження не доведене у судовому засіданні , та спростовується доказами,на які суд покликався у мотивації рішення на задоволення первісного позову.

Керуючись ст.ст. 10,62,213-215,218,209 ЦПК України, ст.ст.202-204, 1226 ЦК України,суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування майна померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту, посвідченого 07.11.2006 р. в цілому.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Термін оскарження рішення 10 днів до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд .

Суддя ОСОБА_12