Справа № 346/707/15-ц
Провадження № 6/346/164/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за поданням міського відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції в порядку ст.373 ЦПК України про звернення стягнення на прилеглу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд площею 0,2249 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0.3081 ,що належить до описаного та арештованого майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

В заяві начальник Коломийського міського ВДВС зазначає, що на виконанні знаходиться виконавче провадження АСВП №51298872 , відкрите на підставі виконавчого листа №346/707/15 від 24.06.2015 року, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1,жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» - 1164401,91 грн. заборгованості. На даний час описано та арештовано майно боржника дерев`яний будинок,що знаходиться за адресою с.Мишин,вул.Франка,24 Коломийського району. Однак разом з будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку,що належить боржнику. Оскільки земельна ділянка під будинком належить померлому батьку боржника, то відповідно заявник ставить питання про звернення стягнення на прилеглу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд площею 0,2249 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0.3081 ,що належить до описаного та арештованого майна боржника. Відповідно просить постановити вмотивоване рішення про звернення стягнення на прилеглу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд площею 0,2249 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0.3081га ,що належить до описаного та арештованого майна боржника,а саме деревяного будинку,житловою площею 19,1 кв.м.,загальною площею 44.6 кв.м.,що знаходиться за адресою с.Мишин, вул.Франка,24 , Коломийського району та належить ОСОБА_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання представник виконавчої служби міського відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції не зявився,хоча про день,час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, що не є перешкодою для розгляду даної справи.

Суд, розглянувши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Як вбачається з представлених до справи документів на виконанні міського відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження АСВП №51298872 , відкрите на підставі виконавчого листа №346/707/15 від 24.06.2015 року, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1,жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» - 1164401,91 грн. заборгованості. На даний час описано та арештовано майно боржника ,а саме дерев`яний будинок,що знаходиться за адресою с.Мишин,вул.Франка,24 Коломийського району. Земельна ділянка під будинком належить померлому батьку боржника ОСОБА_2,державний акт на право приватної власності на землю,зареєстрований за №248.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст.17 цього ж закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;3) судові накази;4) виконавчі написи нотаріусів;5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Заходами примусового виконання є 1) звернення стягнення на майно боржника;2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; Згідно із ст.ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: у якому повинні бути зазначені 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;3) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, власне імя та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;4) резолютивна частина рішення;5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;6) строк предявлення виконавчого документа до виконання. Підстави для відкриття виконавчого провадження згідно ст.19 цього ж Закону є 1. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У відповідності до п.3 п/п 4,п/п5 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. У відповідності до ст.63 вищезгаданого закону звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У відповідності до ст.41 ОСОБА_3 України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії,які мають найвищу силу.

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.8 ЦПК України - суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_3 України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені ОСОБА_3 та законами України.У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на імя Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 ОСОБА_3 України, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...»

Так, у відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини по справі «ОСОБА_4 проти України» , зазначено що: «35. З огляду на принципи, встановлені його практикою (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany) [ВП], №№ 46720/99, 72203/01 і 72552/01, п. 78, ECHR 2005-VI), Суд зазначає, що мало місце втручання у право заявника на майно.

37. Отже, Суд визнає, що втручання у справі заявника становило «позбавлення» майна у значенні другого речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу. Тому Суд має визначити, чи було це втручання виправданим відповідно до цього положення.

38. Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (див. згадане вище рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», п. 49).»

У відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини по справі «EastAlliance Limited проти України», зазначено : «167.Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу та Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див рішення по справі «Іатрідіс проти Греції»,заява №31107/96 , п.58,ECHR 1999-II. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права, що включає свободу від свавілля.

168.Суд нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти».

Суд зазначає, що з підписанням Угоди про асоціацію з Європейським Союзом Президентом нашої держави, та ратифікацією її вищим законодавчим органом - Верховною Радою України,- Україна, як держава, яка намагається вступити до європейського співтовариства в якості повноправного члена, повинна поважати в першу чергу право приватної власності всіх і кожного зокрема, як основоположне право особи, оскільки право приватної власності є основним постулатом і наріжним каменем європейських цінностей, непорушним і основою європейської спільноти, якого повинна дотримуватись кожна держава, яка є членом чи асоційованим членом європейської спільноти.

Як вбачається з матеріалів заяви земельна ділянка під будинку не є власністю боржника, а його померлого батька, який не є боржником по справі. Крім цього, земельна ділянка у встановленому порядку не є переоформлена на спадкоємців згідно закону. Відповідно при позитивному рішенні суду з даного питання , суд втрутиться в чуже право приватної власності,з огляду на вищенаведені рішення Європейського суду.

У відповідності до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Відповідно, суд приходить до висновку, що не може здійснити звернення стягнення на прилеглу земельну ділянку ,яку просить здійснити представник ДВС, оскільки,по-перше, дана земельна ділянка не належить боржнику,по-друге, це буде прямо суперечити принципу права приватної власності,про яке зазначено в вищенаведених рішеннях ЄСПЛ.

На підставі наведеного ,ст.41 ОСОБА_3 України, Рішень Європейського суду з прав людини у справах ОСОБА_4 проти України», «EastAlliance Limited проти України» та керуючись ст.11,25,50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.197 ч.2,373 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання міського відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції в порядку ст.373 ЦПК України про звернення стягнення на прилеглу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд площею 0,2249 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0.3081 ,що належить до описаного та арештованого майна боржника- відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів з часу її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Веселов В. М.