АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

06 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року,

встановила:

у травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 22.05.2008 р. в сумі 84 167 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 22.05.2008 р. було укладено Кредитний договір №003-2008-1606 (на придбання майна), згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 79 900 дол. США зі сплатою 12,45% річних на суму заборгованості терміном до 10.05.2038 р. В Додатку №2 до Кредитного договору було викладено Графік платежів на погашення заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. На забезпечення виконання договору 20.09.2011 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки. 10.04.2009 р., 10.09.2011 р., 20.09.2011 р. між позивачем та ОСОБА_3, було укладено Додаткові угоди, за якими змінювався розмір плат за користування кредитом - процентна ставка.

Оскільки позичальник не сплачував заборгованість відповідно до умов договору станом на 28.04.2015 р. утворилась заборгованість по тілу кредиту - 75 124,64 дол. США, заборгованості по процентам - 7 344,26 дол. США, підвищені проценти - 40,89 дол. США, яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно. В ході розгляду справи позивач збільшив свої вимоги та просив стягнути заборгованість по процентам в сумі 8 957,91 дол. США, підвищені проценти - 84,45 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором, що є підставою для дострокового стягнення заборгованості з позичальника та поручителя в солідарному порядку.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 525, 526, 553, 554, 629, 1054 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами 22.05.2008 р. було укладено Кредитний договір терміном до 10.05.2038 р та в Додатку до договору викладено Графік щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. Додатковими угодами до Кредитного договору вносились зміни в Додатку до Додаткової угоди від 20.09.2011 р. було викладено Графік платежів в новій редакції.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договору кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що прострочена заборгованість по сплаті тіла кредиту та процентів за період з 10.05.2010 р. по 10.05.2012 р. знаходиться поза межами загальної позовної давності. Однак вказане посилання не може бути підставою для відмови в задоволенні частини позовних вимог, оскільки як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а/с 142-145) заборгованість виникла з 10.05.2010 р., однак протягом 2010, 2011, 2012, 2013 та 2014 рр. позичальник сплачувала кошти на погашення кредиту та процентів, однак не в повному розмірі. Останній платіж було внесено 02.12.2014 р. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Доводи апелянта про те, що кредитор є таким, що прострочив, оскільки вона не мала можливості виконувати свої обов'язки за кредитним договору, також є необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. В даному випадку наведені апелянтом обставини не можуть розглядатись як підстава, що позбавляла позичальника можливості виконати свій обов'язок.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також зазначає про те, що у позивача не було підстав для дострокового стягнення заборгованості, оскільки неправильно зазначив в Графіку платежів, в редакції від 20.09.2011 р. процентну ставку та посилається на лист, який був їй направлений 08.02.2013 р. (а/с146) щодо помилки при формуванні графіку щомісячних платежів. Однак позивач направляв ОСОБА_1 з приводу її звернення та роз'яснював, що її прохання може бути розглянуте за умови погашення нею простроченої заборгованості, як було визначено в Додатковій угоді від 20.09.2011 р., після чого буде Додаткову угоду відкоригований Графік щомісячних платежів.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 761/14184/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1221/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова Т.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.