Номер провадження: 22-ц/785/307/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення процентів по борговому зобовязанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Зазначав, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2014 року на його користь з ОСОБА_4стягнуто суму боргу за договором позики, проценти за користування коштами та проценти за прострочку повернення коштів на загальну суму 17 104,36 доларів США.

Посилаючись на те, що вказане рішення відповідачем не виконано, просив стягнути з ОСОБА_4:

- 3% річних за період з 01квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року в розмірі 381 долар США на підставі ст.625 ЦК України;

- проценти за користування його коштами за договором позики в сумі 12 700 дол. США на рівні облікової ставки НБУ за період з 01 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року в розмірі 2 792,73 дол. США на підставі ч.1ст.1048 ЦК України,

а всього 3 173,73 дол.США.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користьОСОБА_2 3% річних за прострочення повернення боргу 381,00 доларів США, проценти за користування грошовими коштами 2 792,73 доларів США, а всього 3 173,73 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користьОСОБА_2 судовий збір в розмірі 820,03 грн.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Неправильність рішення суду обгрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права.

Сторони та їх представники повторно в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що :

- відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, суму заборгованості, визначену судовим рішенням, позивачу не повернув, а тому стягнув з ОСОБА_4три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року в розмірі 381 дол.США на підставі ст.625 ЦК України;

- відповідач з 07 жовтня 2010 року по теперішній час користується грошима в розмірі 12 700 дол.США, які отримані під проценти, та з урахуванням процентної ставки НБУ за період з 01 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року та норм ст.1048 ЦК України, проценти складають 2 792,73 дол США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення процентів з відповідача як за ст.1048 ЦК України, так і за ст.625 ЦК України з таких підстав.

Встановлено, що 07 жовтня 2010 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 12 700 доларів США, які останній зобовязався повернути не пізніше 01 квітня 2011 року.

Як вбачається із змісту розписки, сторони не визначили розмір сплати процентів та встановили строк дії договору позики до 01 квітня 2011 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2014 року з ОСОБА_4 стягнуто:

-борг за договором позики в розмірі 12 700 дол. США;

-3% річних за прострочення поверненн боргу в розмірі 1 143 дол. США;

-проценти з урахуванням процентної ставки НБУ за період з 07 жовтня 2010 року по 01 квітня 2014 року в розмірі 3 261,36 дол. США ,

а всього 17 104,36 дол.США (а.с.5);

Відповідно до ч.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази про те, що позика та проценти, визначені судовим рішенням, повернуті позивачу в повному обсязі або частково, відповідачем та його представником суду першої та апеляційної інстанцій не надано.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч.3 ст.1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені ст.1048 ЦК України, та суму передбачену ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року розмірі 381дол.США та проценти за позикою за період 01 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року в розмірі 2 792,73 дол.США. і саме ці вимоги вирішив суд.

За таких обставин суди першої дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України та проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч.1 1048 ЦК України.

Колегія суддів також погоджується з правильністю розрахунку процентів, що підлягають стягненню з відповідача, які надані позивачем (а.с.4).

Разом з тим, дійшовши правильного висновку про стягнення процентів суд першої інстанції не навів норму закону, яка дозволяє використовувати іноземну валюту при здійсненні розрахунків на території України за борговими зобовязаннями, тобто не врахував положення ч.3 ст.533 ЦК України, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні з викладенням резолютивної частини у новій редакції.

Так, згідно ст.533 ЦК Українигрошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зобовязання виражене в іноземній валюті, відтак стягненню підлягає сума, що еквівалента іноземній валюті на час ухвалення рішення, яка складає 9 056,37грн., та 66 383,19 грн. виходячи з курсу долару США відносно до гривні станом на 18 листопада 2015 року (381х23,77); (2 792,73х23,77).

Доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові з тих підстав, що суд першої інстанції не провів заочний розгляд справи та не довів, що ОСОБА_4 неналежно виконував та ухилявся від виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2014 року є надуманими та до уваги апеляційним судом не приймаються.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 754,39 грн.

Позивач двічі сплатив судовий збір: у розмірі 698,23 грн.(а.с.1) та 121,80 грн.(а.с.2), всього 820,03 грн.

Згідно із підпункту 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір" за подання до суду заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто не менше 243,60 грн та не більш 3 654 грн. станом на 24 липня 2015 року (дата подачі позовної заяви).

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами виник майновий спір, ОСОБА_2 у своїх позовних вимогах просить стягнути 2 792,73 дол. США, що еквівалентно 66 383,19 грн, та 381дол. США., що еквівалентно 9 056,37 грн, а всього 3 173,73 дол. США, що еквівалентно 75 439, 55 грн. Тобто, 1 % ціни позову складає (75 439,55/100х1 = 754,39) виходячи з цього, сума судового збору в суді першої інстанції становить 754,39 грн.

Керуючись ст.ст.303,304, п.п.2,3 ч.1ст.307, ст.ст. 309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3три проценти річних за порушення грошового зобовязання в розмірі 381 долара США та процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 792,73 дол. США змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) три проценти річних за порушення грошового зобовязання за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року в розмірі 9 056,37 грн., еквівалентних 381дол. США.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) проценти на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 66 383,19 грн., еквівалентних 2 792,73 дол. США за період з 01 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати в сумі 754,39 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6