Ухвала

іменем україни

8 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про демонтаж самовільної прибудови, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1, а також користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди.

Позивач зазначала, що відповідач самовільно побудував прибудову розмірами 1,7 х 2,1 м до господарської будівлі по АДРЕСА_1. Указаною прибудовою порушуються її права як користувача вищезазначеної земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та для задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників, співвласників, наймачів та інших мешканців будинку. Крім того, відповідач не одержав її згоди на виконання будівельних робіт на вказаній земельній ділянці та, здійснивши самочинне будівництво, перекрив заїзд до належного їй гаража.

Про факт самовільного будівництва свідчить акт перевірки від 12 липня 2010 року № 15/25, складений посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області. Крім того, за порушення, вчинені ОСОБА_6, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було винесено припис від 13 липня 2010 року за № 15/75-ф про демонтаж прибудови розмірами 1,7 х 2,1 м до господарської будівлі по АДРЕСА_1 у місячний термін. Відповідач вимоги припису не виконав.

Оскільки вказана прибудова зведена на самовільно зайнятій відповідачем частині земельної ділянки, без будь-якого дозвільного документа, без погодження проекту будівництва та з порушенням чинних будівельних норм, що встановлено актом перевірки від 12 липня 2010 року № 15/25, складеним посадовими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, то позивач ОСОБА_5 просила суд зобов'язати відповідача за власні кошти демонтувати самочинно зведену ним прибудову розмірами 1,7 х 2,1 м до господарської будівлі по АДРЕСА_1

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про демонтаж самовільної прибудови, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності й необґрунтованості заявлених позивачем вимог, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_5 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, а не співвласником житлового будинку АДРЕСА_1, про що було зазначено у позові та доповненнях до нього (а. с. 30).

Встановлено, що власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є територіальна громада м. Жовква в особі Жовківської міської ради Львівської області, яка у своїх поясненнях до справи не підтримувала заявлені ОСОБА_5 позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні (а. с. 109).

Залишилися недоведеними позовні вимоги ОСОБА_5 про те, що зведеною прибудовою чиняться їй перешкоди у заїзді до належного їй на праві власності гаража, оскільки позивач не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що їй на праві власності належить гараж за вказаною адресою.

Крім того, встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року, яка набрала законної сили, відмовлено Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області у задоволенні позову до ОСОБА_6 про зобов'язання останнього виконати вимоги припису від 13 липня 2010 року, а саме: демонтувати спірну прибудову розміром 1,7 м х 2,1 м до господарської будівлі по АДРЕСА_1 (а. с. 47-48).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 8 грудня 2015 року, залишено без задоволення заяву Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року (а. с. 23-26, 45-46, 113-115).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає. М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий: Судді: