УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним та стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 07 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дійсним правочин, вчинений між сторонами; стягнути з ОСОБА_5 борг за договором позики у розмірі 89225,86 грн.

Позов мотивовано тим, що 15 грудня 2013 року ОСОБА_4 надав відповідачу в борг 3400 доларів США. На підтвердження цього факту ОСОБА_5 склав письмову розписку, в якій зобов'язався повернути кошти до 15 березня 2016 року. Оскільки, відповідач в добровільному порядку борг не повернув, строк повернення боргу сплинув, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 07 липня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано дійсним правочин, вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за позикою відповідачем грошових коштів в розмірі 3 400 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача борг за договором позики у розмірі 86341,88 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 березня 2013 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 суму у розмірі 3400 доларів США. На підтвердження цього факту відповідач склав письмову розписку, в якій зобов'язався повернути борг до 15 березня 2016 року (а.с.6). Факт передачі грошей підтверджено свідками.

ОСОБА_5 свої зобов'язання щодо повернення позики у строк та в порядку, що встановлені розпискою не виконав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 1047, 1049 ЦК України, задовольняючи позов, виходив з того, що оскільки вчинений між сторонами договір позики укладений у письмовій формі підтверджує наявний у відповідача борг, який останнім не повернуто позивачу у визначений строк, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська