Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1837/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новоград-Волинської міської ради, ОСОБА_5, за участю третьої особи - КП «Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро» про визнання недійсними рішення Новоград-Волинської міської ради та державного акту про право власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року

встановила:

У липні 2016 року до суду звернулись позивачі з позовною заявою, в якій просили визнати недійсним та скасувати рішення Новоград-Волинської міської ради № 511 від 22.02.2006 р. «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 площею 0,0802 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га, розташованої у АДРЕСА_2 зареєстрований 21.03.2006 року за № 6, виданий на ім'я ОСОБА_5, та скасувати його державну реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6 .

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що є власниками квартири № 6, яка розташована в м. Новоград-Волинський, по АДРЕСА_2 та складається з однієї кімнати, житловою площею 13.6 кв. м., загальною площею 30.6 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №12 від 17.06.2015 р. та витягом з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначена квартира (попередня нумерація №3) знаходиться в одноповерховому багатоквартирному будинку, який складається з шести квартир. Починаючи з 20.05.2005 р., ОСОБА_2 мала законне право на користування зазначеною квартирою і відповідно мала право на користування земельною ділянкою, що знаходиться під вказаною квартирою та відведена для її обслуговування. Але реалізувати таке право позивач не може, оскільки 21.04.2016 р. Новоград-Волинською міською радою було прийнято рішення № 97 «Про розгляд заяви громадян ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3», яким відмовлено у надані дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Річному № 5, орієнтовною площею 0,0400 га, у зв'язку із тим, що зазначена земельна ділянка вже приватизована. Відмова мотивована тим, що 22.06.2006 р. Новоград-Волинською міською радою було прийнято рішення № 511 «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин», яким було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку про АДРЕСА_2, площею 0,0802 га для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду позовні вимоги задоволені повністю. Визнано недійсним та скасовано рішення Новоград-Волинської міської ради № 511 від 22.02.2006 р. «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 площею 0,0802 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га, розташовану у АДРЕСА_2, зареєстрований 21.03.2006 року за № 6, виданий на ім'я ОСОБА_5; скасовано його державну реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6. Вирішено питання про судові витрати, стягнуто з Новоград-Волинської міської ради та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу по 1750,00 грн. з кожного та по 551,20 грн. судового збору.

Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування якої, зокрема, зазначила, що оскаржуваним рішенням Новоград-Волинської міськради № 511 від 22.02.2006р. не можуть бути порушені права позивачів, оскільки вони набули права власності на квартиру лише у 2015 році. Мати позивачки ОСОБА_6, яка орендувала квартиру АДРЕСА_3, станом на 22.02.2006 р. не була співвласником ні будинку, ні квартири як і не була власником чи орендарем частини спірної прибудинкової земельної ділянки, тому відповідач не повинна була погоджувати з нею межі. Апелянт зазначає, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок, тому вважає, що факт відсутності погодження меж не є грубим порушенням прав позивачів, відповідно не може бути підставою для позбавлення права власності/користування суміжного землекористувача/землевласника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що основним наймачем квартири АДРЕСА_4, яка складалась з трьох кімнат загальною площею 37,14 м? була ОСОБА_7 Рішенням Новоград-Волинського міськвиконкому «Про квартирно-житлові питання» від 22.04.1992 р. було змінено договір найму вказаної вище квартири: одну кімнату жилою площею 12,83 м? надано в користування ОСОБА_8, а дві кімнати, жилою площею 24,3 м? ОСОБА_7

Згідно свідоцтва про право власності на житло № 41 від 23.02.2001 р. за ОСОБА_7 визнано право власності на частину квартири АДРЕСА_4.

Після смерті ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про спадщину від 29.07.2003 р. її частина квартири перейшла у власність ОСОБА_9, яка 02.09.2003 р. подарувала цю частину квартири своїй дочці - ОСОБА_5 (відповідачу у справі).

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 12.04.2005 р. №127 «Про оренду майна комунальної власності» було дозволено ВЖРЕП № 1 заключити договір на оренду жилого приміщення квартири АДРЕСА_4 із ОСОБА_6 (матір'ю позивачки ОСОБА_2.) на термін з 20.04.2005 р. до звільнення ОСОБА_8 з-під варти або до відбуття ним покарання (копія - а.с.16 зворот).

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 24.09.2008 р. №353 «Про житловий фонд соціального призначення» розірвано договір оренди житлового приміщення квартири АДРЕСА_4, укладеного між ОП «Житлосервіс» та ОСОБА_6 за згодою сторін.

Одночасно тим же рішенням надано дозвіл ОП «Житлосервіс» на укладення договору оренди зазначеної квартири з ОСОБА_10 - позивачем у справі, до відбуття покарання основного квартиронаймача ОСОБА_8

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.139).

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 22.02.2012 року №45 «Про впорядкування адрес житлових квартир комунального житлового фонду» номер квартири 3 у будинку №5 на пров. Річний змінено на номер 6 (а.с. 135).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.06.2015 р. кв. № 6 по пров. Річному в м. Новоград-Волинському, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до листа Управління містобудування, архітектури та земельних відносин №2851 від 15.12.2015 р. ОСОБА_2 було повідомлено, що під час приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м. Новоград-Волинський, не було встановлено меж земельної ділянки, яка належить до кв. 6 за вказаною адресою, не було враховано наявність цієї квартири. Земельна ділянка була приватизована ОСОБА_5, власницею квартири АДРЕСА_2 (а.с. 21)

Згідно висновку про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0802 га АДРЕСА_2 № 825 від 24.11.2005 р., вказана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель (а.с. 24).

Рішенням Новоград-Волинської міської ради № 511 від 22.02.2006 року «Про передачу у власність, надання у користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0802 га по АДРЕСА_2, в м. Новограді-Волинському (а.с.30).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 21.03.2006 року (а.с.89).

Згідно рішення Новоград-Волинської міської ради № 97 від 21.04.2016 р. ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для передачі у власність для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_3, оскільки зазначена земельна ділянка приватизована (а.с.31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами статей 373, 377, 393 Цивільного кодексу України, статтями 42, 116, 118, 152, 155 Земельного кодексу України та правовими висновками Верховного Суду України, з яких вбачається, що у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Колегія суддів приходить до переконання, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Приватизація громадянами земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, які встановлюють, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у абз.4 п.19 постанови від 16 квітня 2004р. N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно зп.5ст.10 Закону від 19 червня 1992р. N2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст. 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЗК України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Згідно ст. 42 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідно землевпорядної документації.

Відповідно до положень наказу «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17 травня 2005 року № 76, який діяв на час виникнення спірних правовідносин визначено, що прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», чинного на час виникнення спірних правовідносин, до земель комунальної власності належать всі землі в межах населених пунктів, крім земель державної та приватної власності.

Під час розгляду справи було встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у м. Новоград-Волинський, орієнтовною площею 0,1950 га, яка відноситься до земель комунальної власності, розташований багатоквартирний житловий будинок, що складається з шести квартир, які належать громадянам на праві власності.

Зі змісту технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0802 га АДРЕСА_2 убачається, що відповідачу ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку, з урахуванням площі квартири № 6 (попередня нумерація № 3), що значно перевищує розмір її ідеальної частки у будинку. Крім того, у власність ОСОБА_5 була передана земельна площею 0,0093 га, на якій знаходиться квартира позивачів та земельна ділянка площею 0,709 га, на якій був розташований сарай, побудований наймачем квартири № 3 ОСОБА_11 зі згоди та на підставі рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 64 від 14.02.1985 року.

Крім того, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки містить нотаріально посвідчені заяви громадян-співвласників житлового будинку ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які давали згоду на приватизацію земельної ділянки при квартирі № 4 громадянці ОСОБА_16, але відсутня документація з БТІ, з якої можливо визначити всіх співвласників вказаного будинку та співвідношення їх часток у будинку. Також при її виготовленні не було враховано наявність всіх квартир у вказаному будинку, зокрема, не враховано квартиру № 3 (на даний час №6), яка на той час належала до державного житлового фонду і на умовах оренди (найму) використовувалась позивачем та її матір'ю. Таким чином, оскільки квартира № 3 перебувала у комунальній власності, погодження меж земельної ділянки потребувало участі представника відповідного органу самоврядування.

Крім того, під час розгляду справи відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження того факту, що отримана у власність земельна ділянка раніше їй виділялась або передавалась у користування.

Таким чином, передача у власність ОСОБА_5 на підставі рішенням Новоград-Волинської міської ради № 511 від 22.02.2006 року земельної ділянки вказаної площі позбавляє позивачів, як співвласників вказаного будинку, можливості виділення їм земельної ділянки як під будинком так і біля будинку, що відповідає розміру їхньої частки у праві спільної власності на житловий будинок. У зв'язку з чим, посилання апелянта на ту обставину, що вказаним рішенням не порушуються права позивачів є безпідставними.

За змістом ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановивши під час розгляду справи, що рішення Новоград-Волинської міської ради від 22.02.2006 р. № 511 прийняте в порушення вимог ст.ст. 42, 116, 118 ЗК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання даного рішення та виданого на його підставі держаного акту про право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 21.03.2006 року недійсними.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, пред'явлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Встановлено, що про порушення своїх прав позивачі ОСОБА_3 дізнались після отримання рішення Новоград-Волинської міської ради № 97 від 21.04.2016 р. про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою.

За таких умов, строк позовної давності для пред'явлення зазначеного позову не пропущений позивачами.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді