Справа № 139/915/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 січня 2017 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Коломійцевої В.І.

секретаря Мельник А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу, -

в с т а н о в и в:

06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу. Позов мотивувала тим, що вона та ОСОБА_5 на протязі тривалого часу, а саме починаючи з 1980 року, проживали однією сім'єю в АДРЕСА_1 Постійно вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували майно для сумісного користування, доглядали та у всьому один одному допомагали. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер. До останнього дня життя вони були разом, однак так і не встигли оформити їх відносини та шлюб офіційно.

Звернувшись до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин, а саме свідоцтва про шлюб. Тому виникла необхідність встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з причини одержання свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала просила його задоволити. Додатково суду пояснила, що з 1980 року вона та ОСОБА_5 почали проживати разом. У цьому ж році ОСОБА_5 прописався в будинку її матері, в якому вони проживали до 1987 року. У 1987 році вони за спільні кошти придбали будинок по АДРЕСА_1 в якому почали жити разом з її неповнолітнім сином від першого шлюбу. У 1988 році померла її мати. Щоб будинок не був без господаря вона разом із сином повернулася проживати до материної хати, а ОСОБА_5 лишився у придбаній ними хаті. Так вони і жили на дві хати, разом тримали господарство, мали спільний бюджет, побудували веранду і погреб. У 2006 році планували зареєструвати шлюб і почати будівництво кухні. Однак ОСОБА_5 раптово помер. Поховання здійснювала виключно вона за власні заощадження. Відповідач ОСОБА_2 лише допоміг придбати за її кошти все необхідне. Обід робили у будинку ОСОБА_2, оскільки його хата знаходиться навпроти будинку ОСОБА_5 Також зазначила, що і пам'ятник ОСОБА_5 поставила вона.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали. Представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснила, що позовна заява позивача крім посилань на норми закону не містить жодних конкретних доказів на підтвердження спільного проживання позивачки з спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Також жодних документальних доказів введення спільного господарства, придбання будь-якого майна спрямованих на забезпечення життєдіяльності, саме сім'ї позивач суду не надала. Тому вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, вказала, що оскільки Сімейний Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року і, законодавець не надав йому зворотної сили, то встановлення даного факту повинно здійснюватися, якщо він виник після 01.01.2004 року.

Представник відповідача Бахтинської сільської ради позов визнав, суду пояснив, що сільським головою він працює лише декілька місяців. Згідно інформації, яка міститься в погосподарських книгах ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 1980 по 1990 рік були зареєстровані за однією адресою в с.Воронівці Мурованокуриловецького району. На підставі цієї інформації Бахтинською сільською радою була видана довідка № 503 від 21.06.2016 року. При цьому зазначив, що вірність інформації в погосподарській книзі була посвідчена підписом ОСОБА_5 Також зазначив, що ним були опитані попередні сільські голови ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили їх спільне проживання та ведення спільного господарства.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є односельчанкою та сусідкою ОСОБА_1 Їй відомо, що остання та ОСОБА_5 проживали 26 років, як чоловік та жінка. Вони разом тримали господарство, жили на дві хати. ОСОБА_9 допомагали їм будувати сарай, покрили хату шубою. Зі слів ОСОБА_9 їй відомо, що після смерті ОСОБА_5 вона взяла на себе витрати по його похованню, купляла продукти, калачі, хустки, порубала своїх курей на обід за померлим.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Ствердила, що останні протягом 26 років вели спільне господарство, тримали худобу, обробляли городи, жили на дві хати. ОСОБА_5 в одній хаті, а ОСОБА_1 в іншій, яка належала її матері. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 здійснила його поховання, поставила пам'ятник. Чи був у них спільний бюджет, чи вели вони спільний побут сказати не може.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_1 є її свахою. Протягом десяти років ОСОБА_1 доглядає за будинком ОСОБА_5, обробляє земельну ділянку. Коли вони приїжджають зустрічає та приймає їх у цьому будинку. У 2006 році, коли їх діти ще навіть не зустрічалися, до неї у магазин приїхав син ОСОБА_1 та придбав все необхідне для поховання ОСОБА_5 Також зазначила, що ОСОБА_1 просила її допомогти придбати пам'ятник на могилу покійного ОСОБА_5, дала на це кошти.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що її хата межує з хатою покійного ОСОБА_5 Останній в будинку жив самотнє, ОСОБА_13 вона ніколи у нього не бачила. Чула, що ОСОБА_5 час від часу зустрічався з ОСОБА_13 Коли хоронили ОСОБА_5 вона готувала обід, який був у будинку брата покійного ОСОБА_2 Також зазначила, що останній їздив за труною, привозив продукти на обід. Однак за чиї кошти придбавалися продукти вона не може сказати.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що у 1980 та 1981 році, пізніше з 1997 року по даний час проживає в с.Воронівці Мурованокуриловецького району. Його хата знаходиться в центрі села, він щодня проходив біля будинку ОСОБА_13 тому ствердив, що остання з ОСОБА_5 ніколи не проживала, свій будинок не залишала, постійно проживала у ньому. А ОСОБА_5 проживав у себе в будинку і кожний тримав своє хазяйство.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що покійний ОСОБА_5 був рідним братом її чоловіка ОСОБА_2 У 1987 році брат чоловіка вирішив придбати будинок, на його прохання вони поїхали в смт.Муровані Курилівці, де з ощадкнижки останній зняв 3000 крб на придбання хати. В даному будинку брат жив самотньо. ОСОБА_13 в його будинку до його смерті не бачила. Чула, що ОСОБА_5 зустрічався з ОСОБА_1, однак жили вони окремо. Спільного господарства вони не вели, вона тримала в себе корови, а він тримав порося, яке вони йому віддали. Сарай та погріб йому допомагали будувати її чоловік та батьки.

Вислухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року у с. Воронівці Мурованокуриловецького району Вінницької області помер ОСОБА_5 (а.с. 7).

ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 19 серпня 1987 року, на праві власності належав житловий будинок у с. Воронівці Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 21).

Позивач вважає себе спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5

Державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори постановою № 313 від 02.07.2015 року позивачу відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували факт її родинних відносин з ОСОБА_5 (а.с. 24).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Отже для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судом враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. За положеннями ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Тобто, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000 року, яке визначається як сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти.

Виписками із погосподарської книги Бахтинської сільської ради на 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки стверджується, що позивач з 1980 року по 1990 рік проживала разом із ОСОБА_5 (а.с. 14-17). Однак, дана обставина сама по собі не може бути беззаперечним доказом проживання однією сім'єю до часу відкриття спадщини.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10 показали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 протягом 26 років вели спільне господарство, допомагали один одному, тримали худобу. Разом з тим, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спростували вказаний факт, вказали, що ОСОБА_5 жив самотньо, сам тримав хазяйство.

У зв'язку з вказаною суперечністю суд виходить з того, що відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивач ОСОБА_1 зазначає про спільне проживання з ОСОБА_5 з 1980 року по 2006 рік, тобто близько 26 років. Разом з тим, не зважаючи на це, не надає жодного матеріального підтвердження факту такого проживання: доказів про спільне придбання будь-якого майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяв, анкет, квитанцій, заповітів, ділової та особистої переписки, з яких би вбачалося, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного. Разом з позовною заявою ОСОБА_1 були надані довідки Бахтинської сільської ради (а.с. 8-11) в яких значиться, що померлий ОСОБА_5 постійно був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_5 проживала з ним без реєстрації та вела спільне господарство, а після його смерті здійснила його поховання та здійснює догляд за могилою покійного. Вона ж за адресою АДРЕСА_1, зареєструвалася лише у 2006 році.

Разом з тим, як зазначено в судовому засіданні сільським головою Кравчуком А.І., довідка Бахтинської сільської ради № 503 від 21.06.2016 року у якій ідеться про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5, була видана на підставі даних погосподарських книг, із яких не вбачається спільність проживання зазначених осіб після 1990 року.

Здійснення ж поховання померлого ОСОБА_5 та догляд за його могилою не є доказом спільного проживання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Із виписок погосподарської книги Бахтинської сільської ради на 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки слідує, що ОСОБА_1 з 1991 року по 2005 рік проживала лише зі своїм сином ОСОБА_17 (а.с. 12, 13, 18, 20). При цьому будь-яких доказів її спільного проживання з ОСОБА_5 у вказаний період нею надано не було. Більше того, з наданих представником відповідача виписок із погосподарських книг слідує, що ОСОБА_5 з 1991 року по 2005 рік проживав одиноко (а.с. 39-42).

У виписці погосподарської книги Бахтинської сільської ради на 2006-2010 роки значиться, що у 2006 році позивач проживала разом з ОСОБА_5 до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 19).

Разом з тим, вказану виписку суд не бере до уваги, оскільки рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 14 грудня 2016 року внесення ОСОБА_1 в особовий рахунок № НОМЕР_1 погосподарської книги Бахтинської сільської ради як дружини голови домогосподарства ОСОБА_5 визнано незаконним. Вказане рішення набрало законної сили 27.12.2016 року (а.с. 67-70).

Крім того, з пояснень самої позивачки і всіх свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача вбачається, що спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в одному житловому приміщенні не проживали. Позивач проживала в будинку своєї матері, а ОСОБА_5 в належному йому на праві власності будинку.

Положення ж частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів (постанова від 20 лютого 2012 року N 6-97цс11).

Інших доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 протягом п'яти років та по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживали однією сім'єю, мали спільний побут, спільне господарство та обов'язки, притаманні подружжю та членам однієї сім'ї позивач суду не надала.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання з ОСОБА_5 з 1980 року і до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 року, не доведено що таке проживання мало місце за адресою відкриття спадщини. Позивачем не надані докази їх сімейно-побутових стосунків, ведення ними спільного господарства, єдиного бюджету, придбання ними за спільні кошти певного майна та інших суттєвих обставин, що характеризують усталені відносини, що притаманні подружжю, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 21 СК України, ст.ст. 3, 10, 57, 60, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлено 02.02.2017 року.

Суддя: