АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4920/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1158/17Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про право на приватизацію квартири, визнання права власності в натурі на частину квартири,

треті особи Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

Рішення оскаржив позивач, який, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вказує, що він не надавав згоду на приватизацію квартири, що позбавляє можливості інших членів сімї отримати квартиру у власність.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням № 715 Полтавської міської ради депутатів трудящих від 26 грудня 1973 року дозволено міськжитлоуправлінню заселити квартири в жилому будинку № 44 по вул. Фрунзе у відповідності з виданими ордерами (а.с. 21).

Відповідно до архівного витягу виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради 09 березня 2016 року, у списку громадян на заселення квартири № 39 жилого будинку на 108 квартир по вул. Фрунзе, 44 в м. Полтаві, значаться ОСОБА_5, ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_10 (син), ОСОБА_6 (син) ( а.с.19-20).

Розпорядженням органу приватизації № 3688 від 12 березня 1993 року задоволено заяву ОСОБА_6, як наймача вказаної квартири про передачу у приватну спільну сумісну власність цієї квартири (а.с. 105-106).

Згідно до довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири від 12 березня 1993 року, у квартирі АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8 (а.с. 107).

15 квітня 1993 року вищеназваним особам було видано свідоцтво на право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 153).

Позивач - ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить довідка Сахнівщинської сільської ради від 04 березня 2016 року (а.с.23) та ксерокопія паспорта позивача про його реєстрацію за зазначеною адресою з 11 травня 2004 року (а.с. 15). Згідно до технічного паспорту на вказаний будинок, ОСОБА_5 є власником 1/6 частки будинку № 43 по вул. Жовтневій (Українській) (а.с. 126).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані докази в підтвердження того, що на час приватизації він проживав у спірній квартирі та мав право на участь у приватизації квартирі або був тимчасово відсутньою особою, за якою зберігається право на житло. При цьому суд зазначив, що посилання позивача на ту обставину, що він набув право власності на квартиру на підставі Закону України «Про власність», так як ним була отримана спірна квартира, є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 року № 56, визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї.

Так, як встановлено судом першої інстанції, на час здійснення приватизації наймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_10, до складу сімї якого входили ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, що підтверджується довідкою про склад сімї наймача ізольованої квартири від 12 березня 1993 року, яка підписана повнолітніми членами сімї.

Враховуючи наведене судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що процедура приватизації квартири відбулася із дотриманням вимог чинного на той момент законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо обовязковості надання ним письмової згоди на приватизацію квартири, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів щодо його реєстрації у спірній квартирі на час приватизації.

Між тим, відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 14 січня 1993 року, ОСОБА_12 отримав квартиру № 114 за адресою вул. Фурманова, 8 «а» корп. 2. При наданні вказаної квартири позивачу було враховано, що попереднім місцем проживання була квартира № 39 по Фрунзе, 44, особистий рахунок на заявника, мешкає 5 осіб.

Згідно до архівного витягу виконавчого комітету Полтавської міської ради від 10 листопада 2016 року, у списку громадян на заселення квартири № 114 жилого будинку по вул. Фурманова, 8 «а» корп. 2 в м. Полтаві, значиться ОСОБА_5. Зазначено, що попереднє житло за адресою: АДРЕСА_3 залишається за ОСОБА_8 з відкриттям особистого рахунку на нього (а.с. 138-139).

Відповідно до ст.54 Житлового Кодексу Української РСР, у редакції, що діяла на момент надання позивачу квартири, визначено, що жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами, організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 61 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1984 року №470, жилі приміщення, що звільняються, заселяються в порядку, встановленому цими Правилами, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, підприємствами, установами, організаціями, у віданні яких перебуває жилий будинок, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, а також випадків, передбачених пунктами 62 і 63 цих Правил.

Пунктом 64 Правил встановлено обовязок громадян, відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення надати письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу.

Пунктами 1, 4, 5 рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 14 січня 1993 року затверджено списки для надання квартир не тільки будинку по вул. Фурманова, 8-а, а і звільнених квартир. Зобовязано уповноважені органи забезпечити заселення наданих квартир, як у будинку по вул. Фурманова, 8-а, так і звільнених квартир.

Отже, рішення передбачало звільнення попередньо займаних квартир заявників, з метою надання звільнених жилих приміщень на заселення іншими особами. Згідно до списку громадян на заселення жилого будинку по вул. Фурманова, 8-а встановлено, що житло, яке звільняє одержувач нової квартири (ОСОБА_5К.), а саме квартира АДРЕСА_2, надається ОСОБА_8 з відкриття особистого рахунку на нього (а.с. 138).

Таким чином, факт надання ОСОБА_5 нової квартири зобовязував його звільнити попередньо займане жиле приміщення, що виключає його право на користування і приватизацію, у якості члена сімї нового наймача, квартири АДРЕСА_2.

Також безпідставними є посиланнями ОСОБА_5 на розпорядження органу приватизації № 3688, згідно якого розрахунок площі квартири, що безоплатно приватизується розраховано на чотирьох осіб, одним із яких ОСОБА_5 вважає себе. Згідно довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири від 12 березня 1993 року, у квартирі АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло 4 особи, а саме: сам наймач ОСОБА_10, дружина, бабуся і син наймача. Отже, розрахунок площі квартири на безоплатну приватизацію відбувся без урахування позивача, оскільки останній не був особою, який на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» входив до складу сімї наймача, у розумінні ст. 5 вказаного Закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не оскаржується свідоцтво про право власності на житло від 15 квітня 1993р., згідно якого квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 (а.с. 153).

Не заявлено також позивачем клопотань про залучення перелічених співвласників квартири до участі в справі в якості сторони по справі ( відповідачів).

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що а пеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-суддя /Підпіс/ ОСОБА_1

СУДДІ: /Підпіс/ ОСОБА_13

/Підпіс/ ОСОБА_14

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1