АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 759/8853/16-ц Головуючий у 1 інстанції - Петренко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2287/2017 Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Болотова Є.В., Головачова Я.В.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2005 року з нього утримуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини доходу. Позивач просить зменшити розмір аліментів до 1/8 частини доходу, оскільки на його утриманні перебувають малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір ОСОБА_6, яка з 01.09.1998 року отримує пенсію за віком. За період з листопада 2015р. по квітень 2016р. сума заробітку позивача загалом склала 5 917,25 грн., а сума відрахувань на утримання сина - 1 972,42 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст.ст. 182, 183, 184 та 192 СК України, а відтак висновок суду про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів до 1/8 частини є неправомірним.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2005 року був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), починаючи з 18.05.2005 року, але не менше за НМДГ.

17.05.2016 року ОСОБА_1 була видана довідка про те, що він працює в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з 01.08.2015 року Дохід за період з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року склав 9 333,80 грн., утримання - 3 416,55 грн., сума до виплати - 5 917,25 грн.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 є її батьком.

Згідно посвідчення ОСОБА_6 призначена пенсія по віку з 1998 року.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з цим, ч. 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлену законодавством,інші обставини, що мають істотне значення, та дійшов обґрунтованого висновку щодо зменшення розміру аліментів визначених за рішенням суду до ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття.

Доводи апеляційної скарги на неможливість сплати аліментів у такому розмірі самі по собі не дають підстав для визначення розміру аліментів у меншій сумі. Апеляційна скарга позивача за своїм змістом є викладом обставин позовної заяви, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції і суд дав їм належну оцінку, правильно визнав їх необґрунтованими, а тому вони не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

На інші обставини як підставу для зменшення розміру аліментів позивач не посилався.

З вищенаведених підстав, а також з огляду на пріоритет інтересів дитини, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про занадто великий розмір аліментів і приходить до висновку, що менший розмір аліментів не зможе забезпечити нормального розвитку дитини.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів, приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення та вважає за необхідне наголосити на тому, що позивач зобов'язаний утримувати дитину і менший розмір аліментів, на даний час, не забезпечить належного утримання та розвитку дитини та порушить її права закріплені Законом.

З урахуванням вірно встановлених судом обставин, що мають значення при вирішенні спору про зменшення розміру аліментів на утримання дитини до її повноліття, враховуючи матеріальне становище дитини та її батьків, принцип рівності участі батьків у виконанні обов'язків по утриманню дитини, колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 308 ЦПК України підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308,313,315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді