АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 766/378/16-ц Головуючий в І інстанції Ус О. В. Провадження №22-ц/791/207/17 Доповідач: Воронцова Л. П
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВоронцової Л. П.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Полікарпова О. М.,
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради, служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні ради, Антонівська селищна рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 13 лютого 2005 року по 21 січня 2015 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 01 вересня 2014 року відповідач разом з дітьми переїхала до іншого місця проживання - належного їй будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Зазначав, що ОСОБА_6 разом з дітьми не проживають за адресою своєї реєстрації більше одного року.

Просив, уточнивши позовні вимоги, визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі на вище зазначене рішення ОСОБА_5, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що визнання малолітніх та їх матері такими, що втратили право користування житлом, призведе до позбавлення їх такого права, при досягненні повноліття діти без реєстрації стануть бездомними особами, тобто, особами які перебувають в соціальному становищі бездомності, а це згідно ст. 2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» порушить їх права, передбачені законодавством України. Залишаючи за малолітніми дітьми позивача та відповідача право користування жилим приміщенням, суд не може визнати їх матір такою, що втратила право користування таким житловим приміщенням, оскільки у такому випадку буде порушений принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір'ю, крім виняткових обставин.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до договору купівлі - продажу від 05 липня 1986 року, ОСОБА_5 є власником будинку № АДРЕСА_2 / а. с. 41 - 42/.

13 лютого 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 21 січня 2015 року / а. с. 11, 12/.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 14, 15/.

Рішенням Дніпровського райсуду м. Херсона від 06 жовтня 2014 р. з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2015 року усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_5 з його дітьми та визначено способи його участі у вихованні дітей /а. с. 17 - 18/.

Відповідно до акту голови органу самоорганізації населення квартального комітету Дніпровського району міста Херсона № 21 від 11 січня 2016 року, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, зареєстровані за адресою АДРЕСА_2, але з вересня 2014 року за вище зазначеною адресою не проживають / а. с. 25/.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачка ОСОБА_6 є власником 52/100 ч. будинку № АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 30 грудня 2014 року /а. с. 19 - 22/.

Згідно вимог ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

З матеріалів справи вбачається, що місцем проживання дітей є місце проживання їх матері, оскільки діти проживають разом з нею з вересня 2014 року і продовжують проживати після розірвання шлюбу між батьками, а їх батько ОСОБА_5 у травні 2015 року звертався з позовом до суду про визначення участі у вихованні дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

З довідки сільського голови Степанівської сільської ради № 131 від 24 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживають разом з матір'ю ОСОБА_6 на території Степанівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року /а.с. 23/.

Суд першої інстанції вказаним доказам належної оцінки не надав, у зв'язку чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5

З досліджених доказів достовірно встановлено і відповідач не заперечує даного факту, що вона та доньки вибули зі спірного будинку за адресою АДРЕСА_2 на постійне проживання в інший населений пункт, в будинок, належний їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 і є такими, що втратили право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації.

Помилковим є посилання суду на положення ст. 2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» і ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки дані норми права не регулюють спірні правовідносини.

Визнання дітей такими, що втратили право користування спірним будинком, не призведе до позбавлення їх права на житло, так як останні проживають разом з матір'ю у будинку, 52/100 частини якого належать їх матері на праві власності.

Висновки суду про те, що відповідачка з поважних причин не проживає у будинку належному позивачу, про що свідчать докази її неодноразового звернення до правоохоронних органів, правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки не спростовують факт набуття відповідачкою права власності на будинок в іншому населеному пункті, проживання у ньому з дітьми та співмешканцем з моменту його набуття, ще до розірвання шлюбу з позивачем; відсутність звернень відповідачки до компетентних органів і суду зі скаргами та позовами щодо вирішення питання про усунення перешкод у користуванні будинком позивача тавселення.

Вказані факти свідчать про зміну відповідачем місця свого проживання, а отже і місця проживання дітей і відсутність наміру фактичного проживання у спірному будинку.

Право користування житлом повинно бути реальним, тобто позивачка і її діти повинні прагнути проживати у будинку, належному позивачу і повинні були вчиняти відповідні дії до усунення перешкод.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий підписЛ. П. Воронцова
Судді: підпис підписП. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

З оригіналом згідно: Копія рішення оформлена 16 лютого 2017 року Рішення набрало законної сили 15 лютого 2017 року

Суддя Секретар судового засідання Л. П. Воронцова Т. І. Пісоцька