РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"09" лютого 2017 р. 145/1411/16-ц

2/145/48/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участю секретаря Тихої О.Н.

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

В цьому будинку, зареєстрований її зять, відповідач в даній справі, ОСОБА_3. Відповідач, як член сім'ї, мав право користуватись належним їй житлом.

11 лютого 2013 року донька розірвала шлюб з відповідачем в даній справі. З дня розірвання їхнього шлюбу і до дня складання даної позовної заяви, тобто до 31 серпня 2016 року, відповідач в даній квартирі не проживає, її житлом не користується,

В неї виникла необхідність розпорядитись належною їй квартирою, а реєстрація відповідача в даній квартирі перешкоджає їй це зробити.

Добровільно скасувати свою реєстрацію відповідач не бажає, вона неодноразово зверталась до нього з таким проханням, але їй було відмовлено, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Оскільки відповідач протягом трьох років відсутній в даному житлі, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України вона має право звернутись до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користуванням даним житлом.

Просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житлом в квартирі під номером 1, загальною площею 37,9 кв. м., яка розташована в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст.3 СК України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування даним житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 - власниця квартири АДРЕСА_1, що стверджується рішенням Тиврівського районного суду від 05 травня 2016 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 14.07.2016.

Дочка позивачки перебувала з відповідачем у справі в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.02.2013 р., що стверджується рішенням Тиврівського районного суду від 05.05.2016 р.

Тому у вказаній квартирі був зареєстрований колишній зять позивачки - ОСОБА_3, який як член сім'ї мав право користуватися належним їй житлом.

З дня розірвання їхнього шлюбу відповідач в даній квартирі не проживає, її житлом не користується, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 31 серпня 2016 року.

Після розірвання шлюбу із дочкою ОСОБА_2 відповідач перестав бути членом сім'ї позивачки, вона з ним не пов'язана спільним побутом і не має взаємних прав та обов'язків, договір найму житла між ними не укладався, а тому ОСОБА_3 втратив право користування даним житлом.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 405 ЦК України, ст.3 СК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житлом в квартирі під номером 1 (один), загальною площею 37,9 кв. м., яка розташована в АДРЕСА_1 (п'ятдесят шість).

Заочне рішення може бути переглянуто Тиврівським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Ратушняк І. О.