Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"20" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 04 квітня 2013 року в розмірі - 85 531 гривня 81 копійка; судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кудрявцевою А.П., за реєстровим номером № 498. Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 46 800 гривень 00 копійок до 04 жовтня 2013 року. Так, на виконання умов договору позики він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 46 800 гривень 00 копійок. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується нотаріально засвідченим договором позики, що прямо зазначено у договорі (п. 2 договору позики). Таким чином відповідач зобов'язався повернути суму позики до 04 жовтня 2013 року, однак взяті на себе зобов'язання в строк, визначений договором позики, не виконав та починаючи з жовтня 2013 року ухиляється від виконання умов договору позики, та отримані кошти не повертає. Розмір заборгованості по договору позики станом на 16 вересня 2016 року, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, складає - 85 531 гривня 81 копійка, з яких: 46 800,00 гривень - сума заборгованості за договором позики; 34 585,20 гривень - індекс інфляції за час прострочення виконання зобов'язань; 4 146,61 гривень - 3% річних за час прострочення виконання зобов'язань.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передає у власність позичальнику ОСОБА_2, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 46 800 гривень 00 копійок, та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 46 800 гривень 00 копійок до 04 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2 договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору в повному обсязі.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови договору позики та передано відповідачу грошові кошти у позику, про що свідчить підпис відповідача у договорі позики. В той же час, відповідачем не були виконані умови договору позики та не повернуто суму позики, обумовлену договором.

Таким чином, враховуючи порушення умов договору позики з боку відповідача, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача суми неповернутої позики у розмірі 46 800,00 гривень.

Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем до сплати відповідачу було нараховано суму інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов'язань у розмірі 34 585,20 гривень (46 800,00 гривень (сума заборгованості) * 173,9 (загальний індекс інфляції у відсотках за весь період прострочення заборгованості) : 100 = 81 385,20 гривень - 46 800,00 гривень). Також, позивачем до сплати відповідачу було нараховано суму 3% річних за час прострочення виконання зобов'язань у розмірі 4 146,61 гривень (46 800,00 гривень (сума заборгованості) * 3 * 1078 (кількість днів прострочення з 04 жовтня 2013 року по 16 вересня 2016 року (день подання позову): 365*100).

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання становить 85 531 гривня 81 копійка.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи порушення відповідачем умов договору позики, враховуючи, що відповідачем заперечень на позовну заяву подано не було, доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує відповідачу до сплати на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 855,33 гривень, які сплачено позивачем за подання даного позову до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 612, 625, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04 квітня 2013 року в розмірі 85 531 гривня 81 копійка та судовий збір у розмірі 855 гривень 33 копійки, а всього 86 387 (вісімдесят шість тисяч триста вісімдесят сім) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: