Справа 206/6596/16-ц
Провадження 2/206/266/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2016 року представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради від 24.07.1998 року за № 419 «Про затвердження актів прийняття в експлуатацію житлового будинку по вул. Петровського, 75» було затверджено акти прийняття в експлуатацію житлового будинку побудованого померлим ОСОБА_2 по вул. Петровського розміром 6,55 м. х 4,43 м.; 2,12 м. х 6,55 м., що складається з 1-1 житлової кімнати житловою площею 10,1 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м.; надвірні будови: Б-вбиральня. Даним рішенням було вирішено оформити право власності на домоволодіння № 75 по вул. Петровського за ОСОБА_2 та зобовязано ОСОБА_3, яка була родичкою померлого (згідно домової книги) оформити правовстановлюючі документи на зазначене домоволодіння, оскільки на час винесення вказаногорішення ОСОБА_2 помер і все майно мала спадкувати ОСОБА_3. Проте, ОСОБА_3 не оформила права власності і померла 14 травня 2009 року.За нею в порядку закону, домоволодіння № 75 по вул. Петровського в м. Дніпропетровську, мав спадкувати її син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який в свою чергу також за життя не оформив права власності на дане домоволодіння і помер 11.12.2012 року. У відповідності до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.Спадкоємцем домоволодіння № 75 по вул. Петровського в м. Дніпро та земельної ділянки за даною адресою є ОСОБА_1 18.10.1986р.н., який являється онуком померлої ОСОБА_3 та сином померлого ОСОБА_4.

На підставі викладеного з урахуванням уточнень просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння № 75 по вул. Петровського в м. Дніпро на підставі спадщини по праву представлення в порядку ст. 1266 ЦК України. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку що розташована за адресою знаходження домоволодіння № 75 по вул. Петровського з м. Дніпро на підставі спадщини по праву представлення в порядку ст. 1266 ЦК України (а.с36-38).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 це його бабуся, яка в свою чергу є сестрою ОСОБА_6 Бабуся за життя хотіла вступити в спадок але з невідомих йому причин цього не зробила. Він особисто переїхав жити до України після смерті батька. Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори. Мати і тітка не претендують на спадщину. Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не відкривалася, але в рішенні було зазначено, що правовстановлюючі документи оформити ОСОБА_3

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згодні з будь-яким рішенням суду (а.с.99).

Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Суд встановив, що рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради від 24.07.1998 року № 419 затверджено акти прийняття в експлуатацію житлового будинку побудованого померлим ОСОБА_6 по вул. Петровського розміром 6,55м?4,43м; 2,12и?6,55м, що складається з І-І житлової кімнати житловою площею 10,1кв.м, загальною площею 30,1кв.м. Надвірні будови: Б-вбиральня. Оформити право особистої власності на домоволодіння № 75 по вул. Петровського за ОСОБА_6. Зобов'язано ОСОБА_3 проводити необхідний ремонт будівель, побудованих на земельній ділянці, а також зберігати в належному стані, як земельну ділянку так і прилеглу територію відповідно з санітарними нормами. Після одержання даного рішення зобов'язано ОСОБА_3 оформити правовстановлюючі документи на домоволодіння № 75 по вул. Петровського через БТІ та Управління земельних ресурсів (а.с.6, 8-10).

ОСОБА_3 померла 14 травня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 289138 від 18 травня 2009 року, актовий запис № 499 (а.с.11).

ОСОБА_3 була рідною матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12).

ОСОБА_4 помер 11 грудня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 483915 від 12 грудня 2012 року, актовий запис № 1126 (а.с.13).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії V-КИ № 268109 (а.с.14).

Із системного аналізу наданих документів, суд встановив, що померла ОСОБА_3 є рідною бабусею позивача.

Ця обставина була також підтверджена в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_7, яка наголошувала на тому, що ОСОБА_3 була її матір'ю та батька позивача, а позивач ОСОБА_1 є її рідним онуком. Також пояснила, що ОСОБА_3 мешкала з ОСОБА_6 на момент його смерті та були родичами.

З спадкової справи № 503/2009, заведеної після смерті ОСОБА_3, яка померла 14 травня 2009 року вбачається, що спадщину прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_7. також наявний заповіт на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 07 липня 1993 року. На ім'я ОСОБА_7 03 липня 2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки по вул. Гвая, 92, м. Дніпропетровськ (а.с.48-95).

З спадкової справи № 113/2013, заведеної після смерті ОСОБА_4, який помер 11 грудня 2012 року вбачається, що спадщину прийняв ОСОБА_1 та отримав 22 січня 2016 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки та домоволодіння по вул. Гвая, № 92 в м. Дніпропетровську (а.с.115-160).

Відповідно до відповіді Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори від 11.02.2017 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 10.02.2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6, який помер 11 серпня 1997 року, спадкова справа не відкривалася (а.с.113-114).

З наданої відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 24 лютого 2017 року в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про зареєстроване право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Петровського, буд. 75, а також за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.162).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, тоді як при оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», також звертається увага і на те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням на яке посилається позивач право власності за ОСОБА_3 не визнано, а лише зобов'язано її оформити право власності за померлим ОСОБА_6 та оформити правовстановлюючі документи на домоволодіння № 75 по вул. Петровського через БТІ та Управління земельних ресурсів, що нею зроблено не було і право власності на спірне домоволодіння зареєстровано не було.

Також не доведено родинних зв'язків з померлим ОСОБА_6, який будував дане домоволодіння та мав на це всі передбачені законом права.

За таких обставин, як померлий ОСОБА_6 так і померла ОСОБА_3 не набули у встановленому законом порядку право власності на це домоволодіння, отже вказане нерухоме майно не може входити до складу спадщини та успадковуватися спадкоємцями.

Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, а також те, що право власності на домоволодіння не було зареєстроване, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 331, 376, 1218, 1220, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська позивачем - протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков