Справа № 303/4666/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 226277-CRED про надання кредиту, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у сумі 4000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 24 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 травня 2010 року.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 20 травня 2013 року утворилася заборгованість в загальній сумі 3295,64 дол.США, що складається із: заборгованості за кредитом - в сумі 1256,15 дол.США, заборгованості по відсотках за користування кредитом - в сумі 1852,76 дол.США; штрафу в сумі 31,29 дол.США (фіксована частина) та 155,45 дол.США (процентна складова). Посилаючись на дані обставини Банк просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку зазначену суму боргу та вирішити питання по судових витратах.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник Банку подав заяву про уточнення позовних вимог та просив, з врахуванням рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2010 року, стягнути з відповідача 1455,57 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 11631,04 грн., з яких: заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1268,83 дол.США; штраф 31.29 дол.США (фіксована частина) та 155,45 дол.США (процентна складова), а також вирішити питання по судових витратах (а.с.46-48).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2013 року в задоволенні уточнених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Банк подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що рішенням Мукачівського районного суду від 12 лютого 2010 року було стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2008 року в сумі 1839,94 дол.США, яка в повному обсязі погашена не була, у звязку з чим залишився несплачений борг в розмірі 1455,57 дол.США, що складається із відсотків і штрафних санкцій, та підлягає стягненню з відповідача. Посилання суду на те, що Банком не надано належного розрахунку заборгованості не відповідає дійсності, оскільки розрахунок до позовної заяви містить вичерпну інформацію про заборгованість відповідача та нічим не спростований. Крім того, наявність рішення суду про стягнення заборгованості не звільняє відповідача від зобовязань по сплаті відсотків та неустойки за період, наступний за тим, що зазначений у попередньому судовому рішенні.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року провадження у даній справі було зупинено у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_1 до залучення до участі у справі правонаступника (а.с. 113).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2016 року провадження у даній справі було відновлено (а.с. 134).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2016 року залучено до участі у справі в якості правонаступника після смерті ОСОБА_1 його доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її матір ОСОБА_3 як законну представницю малолітньої дитини.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку підтримала апеляційну скаргу.

Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, та її представник в судове засідання не зявились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних міркувань.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 226277-CRED про надання кредиту, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у сумі 4000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 24 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 травня 2010 року (а.с.8-14).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за договором кредиту належним чином не виконував, Банк скористався своїм правом дострокового стягнення суми заборгованості за кредитом та 27 жовтня 2009 року звернувся до суду з відповідним позовом, за результатом розгляду якого 12 лютого 2010 року Мукачівським міськрайонним судом було ухвалено рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 1837,64 доларів США, що еквівалентно 14682,74 грн. (а.с. 29-30).

Подаючи у даній справі в липні 2013 року заяву про уточнення позовних вимог позивач вважав, що у звязку з частковим виконанням попереднього рішення суду у відповідача станом на 20 травня 2013 року існує заборгованість в загальній сумі 1455,57 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 11631,04 грн. та складається із: заборгованості по відсотках за користування кредитом - в сумі 1268,83 дол.США; штрафу в сумі 31.29 дол.США (фіксована частина) і 155,45 дол.США (процентна складова), яку слід з нього стягнути на користь Банку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами законності нарахування саме суми заборгованості в розмірі 1455,57 дол.США, що еквівалентно 11 631,04 грн., з чого і коли така сума нарахована, за який період часу та на яку суму основного боргу.

Колегія суддів із даним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначав, що станом на 20 травня 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 226277-CRED становила 3295,64 дол.США, включаючи заборгованість за кредитом, по відсотках за користування кредитом та штрафи.

Заперечуючи проти даного позову, не погоджуючись із визначеною Банком сумою заборгованості та розрахунком такої заборгованості, відповідач зазначав та надав відповідні документи, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2010 року із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було достроково стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 226277-CRED від 08 травня 2008 року в розмірі 1837,64 долари США, що за курсом НБУ було еквівалентно 14 682,74 грн. Як вбачається з вказаного рішення, заяву про стягнення такої суми було подано суду 12 січня 2010 року. Тобто, фактично повністю стягнуто тіло кредиту та відсотки за його користування станом на грудень 2009 року.

На виконання зазначеного рішення суду першої інстанції 22 березня 2010 року було видано виконавчий лист № 2-220/10 (а.с. 31), у відповідності до якого відкрито виконавче провадження по стягненню встановленої судом заборгованості.

В межах виконавчого провадження за період з липня 2011 року по січень 2012 року відповідач ОСОБА_1 сплатив на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в загальній сумі 8190,00 грн., що підтверджується довідкою МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції. Згідно цієї довідки така сума була перерахована кількома платежами (шість платежів): платіжним дорученням № 4940 від 12.07.2011 в сумі 900 грн.; платіжним дорученням № 5147 від 19.08.2011 в сумі 1350 грн.; платіжним дорученням № 1440 від 15.09.2011 в сумі 1440 грн.; платіжним дорученням № 5621 від 13.10.2011 в сумі 900 грн.; платіжним дорученням № 5910 від 18.11.2011 в сумі 900 грн.; платіжним дорученням № 152 від 25.01.2012 в сумі 2700 грн. (а.с. 32).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Під час розгляду даної цивільної справи представником Банку в суді першої інстанції було подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 46-48), де із суми заборгованості виключено суму основного боргу (тіло кредиту), та заявлено вимогу про стягнення заборгованості по процентам та штрафні санкції. Проте розрахунку заборгованості по відсотках - за який період проведено таке нарахування, з врахуванням періодичності погашення заборгованості, визначеної рішенням суду від 12.02.2010 до такої заяви приєднано не було.

Не було приєднано такого розрахунку і до апеляційної скарги.

Представники Банку неодноразово ознайомлювались з матеріалами справи та заявляли клопотання про відкладення розгляду справи з метою, в тому числі, надати розрахунок заборгованості за кредитним договором. У квітні 2017 року (через три з половиною роки після ухвалення оскаржуваного рішення) представником Банку було надано апеляційному суду розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 07.12.2009 по 20.05.2013 (а.с.209-210). При цьому зазначено, що заборгованість за відсотками у цей період становить 1733,23 дол. США (13848,51 грн.). Дані цього розрахунку є повністю ідентичними даним за період з 13.11.2009 по 20.05.2013, які містяться у розрахунку, що був приєднаний до позовної заяви (а.с.5-6). Представник Банку пояснила, що платежі, які вносились на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12.02.2010, зараховувались на погашення тіла кредиту і процентів та відображені у цих розрахунках. Платіж від 12.07.2011 зараховано 20.07.2011; платіж від 19.08.2011 зараховано 14.09.2011; платіж від 15.09.2011 зараховано 05.10.2011; платіж від 13.10.2011 зараховано 18.10.211; платіж від 18.11.2011 зараховано 29.11.2011. Проте наданий розрахунок заборгованості не містить даних щодо платежу від 25.01.2012 в сумі 2700 грн., що за курсом НБУ на цей день (7,989 грн. за 1 долар США) становило 337,96 доларів США.

Таким чином, позивачем не було підтверджено правомірність розрахунку заборгованості за відсотками станом на 20 травня 2013 року. Наданий у квітні 2017 року розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у ньому не відображено платіж від 25.01.2012 в сумі 2700 грн.

Також немає підстав для стягнення штрафів. Нарахування штрафів передбачено п.п. 5.5, 5.6 Кредитного договору, згідно яких штрафи нараховуються за порушення зобовязань по виконанню графіка погашення кредиту і процентів, порушення інших зобовязань, передбачених Кредитним договором. Оскільки вся заборгованість за тілом кредиту була достроково стягнута за рішенням суду, тому графік сплати щомісячних платежів не має правового значення, і нарахування штрафів за порушення графіка погашення кредиту та порушення інших умов Кредитного договору, строк дії кого закінчився 07.05.2010, є безпідставним.

Проаналізувавши в сукупності встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, підтверджені дослідженими доказами, що були надані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором у звязку із недоведеністю позовних вимог.

Також судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, про яке було заявлено відповідачем ОСОБА_1 у заяві 30 вересня 2013 року (а.с.45) до розгляду справи по суті, оскільки позовні вимоги Банку заявлено в межах передбаченого кредитним договором строку (п. 5.7).

Інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають, не спростовують вищевикладених висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: