Провадження № 2/229/139/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення меж землекористування,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення меж землекористування. В позові вказав, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ДН № 112651 від 02 березня 1999 року йому належить земельна ділянка площею 0,532 га, розташована на території с. Новокалинове Ясинуватського району Донецької області, вул. Садова, 30-А, а також будинок, розташований за цією адресою. ОСОБА_3 є його сусідкою і мешкає в будинку №31 по вул. Садовій в с. Новокалинове Ясинуватського району. Їх земельні ділянки межують зі сходу. Розмірі земельної ділянки позивача не відповідають розмірам, зазначеним у державному акті, а саме: ширина земельної ділянки в кінці городу повинна складати 30 м, а фактично стаовить19 м, оскільки ОСОБА_3 самочинно змістила встановлені межі землекористування. Декілька разів змінилися власники земельної ділянки №31 і між позивачем та власниками цієї ділянки склалися особисті неприязні стосунки у звязку з невиконанням ними умов добросусідства.

22 квітня 2016 року комісією Новокалинівської сільської ради був складений акт перевірки встановлених меж земельної ділянки, де були відображені вказані недоліки, але комісією не було наведено межу між земельними ділянками на місцевості і не встановлені законні межі землекористування. Позивач просив суд зобовязати відповідача ОСОБА_3 встановлити межі конкретного землекористування між земельними ділянками №30-А та №31 по вул. Садовій в с. Новокалинове Ясинуватського району Донецької області згідно з актом комісії від 22 квітня 2016 року, встановивши межовий знак на 30 м по ширині земельної ділянки в кінці городу і перенести паркан по прямій лінії від вказаного межового знаку до межового знаку з вулиці (ширина 20,10 м).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що у 1972 році він отримав земельну ділянку, в 1995 до неї був доданий земельний пай. Загальний розмір цієї ділянки склав 0,532 га. Його сусідом на той час був ОСОБА_5, який поступово змінював межу між ділянками, і врешті-решт збільшив ширину своєї земельної ділянки на 11 м за рахунок ширини земельної ділянки ОСОБА_1 Після цього ОСОБА_5 переробив земельний акт на свою земельну ділянку за новими розмірами. На теперішній час власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_3, яка придбала її у спадкоємця ОСОБА_5 ОСОБА_6 Факт невідповідності розмірів земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зафіксований актом комісії від 22 квітня 2016 року. Також ОСОБА_1 звертався до ДП «Центр державного земельного кадастру» з заявою про винесення в натуру меж своєї земельної ділянки, але виконати це неможливо, оскільки розташування його земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 у 2009 році був виготовлений державний акт на земельну ділянку по вул. Садовій, 31, до складу якої ввійшли землі, які раніше були надані у власність ОСОБА_1 У звязку з цим позивач просить задовольнити його позов.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав і пояснив, що ОСОБА_3 володіє земельною ділянкою в межах, визначених державним актом, що підтверджується кадастровою зйомкою земельної ділянки. Ніякими своїми діями вона не порушувала права позивача. Права позивача з його слів порушив колишній власник земельної ділянки ОСОБА_7, отримавши новий державний акт на земельну ділянку, з яким не згодний позивач, але він пропустив строк позовної давності для оскарження цього акту. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним державного акту на землю, але йому було відмовлено в позові. Власник земельної ділянки не має права самовільно встановлювати межі земельної ділянки, а в акті комісії не вказано, за рахунок чого зменшились розмірі земельної ділянки позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи.

На підставі рішення виконавчого комітету Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області № 60/2 від 21 серпня 1995 року ОСОБА_1 передану в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану у с. Новокалинове Ясинуватського району, вул. Садова, 31а, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,30 га за тією ж адресою для ведення особистого господарства (а.с.6).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю загальна площа земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 становить 0,5320 га (0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,2820 для ведення особистого підсобного господарства), земельна ділянка розташована за адресою: Донецька обл., Ясинуватський р-н, с. Новокалинове, вул. Садова, буд. 30-А, земельна ділянка межує з землями Соловйовської сільської ради (з трьох боків) та з земельною ділянкою № 31 по вул. Садовій. Ширина земельної ділянки становить 30,00 м з одного краю та 20,10 м з протилежного (а.с.7).

Земельна ділянка №31 по вул. Садовій с. Новокалинове Ясинуватського району загальною площею 0,586 га належить ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі - продажу від 12 липня 2011 року, укладеними між нею та ОСОБА_6, якому ця земельна ділянка належала на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

В акті перевірки встановлення меж земельної ділянки від 22 квітня 2016 року за адресою: Ясинуватський р-н, с. Новокалинове, вул. Садова, буд. 30-А, яка належить ОСОБА_1, зафіксовано, що в ході перевірки було встановлено, що межі його земельної ділянки не відповідають розмірам, вказаним у державному акті, а саме: ширина земельної ділянки в кінці городу становить 19 м замість вказаних в акті 30 м (а.с.8).

З пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 суд встановив, що ОСОБА_1 використовує з північної частини ділянки землі Соловйовської сільської ради, що не були йому надані. Власнику земельної ділянки №31 по вул. Садовій у 2009 році ОСОБА_5 було виготовлено державний акт на земельну ділянку, до складу якої увійшли також землі, які раніше були надані у власність ОСОБА_1 В звязку з цим, закінчити роботи з винесенням в натуру меж земельної ділянки ОСОБА_1 із закріпленням її меж межовими знаками неможливо до вирішення вказаних невідповідностей (а.с.18).

Відповідно до положень ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до акту встановлення меж між земельними ділянками №30-А та №31 по вул. садовій с.Новокалинове від 30 серпня 2001 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 погодили розташування межових знаків між ділянками (а.с.48).

Відповідно до кадастрової зйомки земельної ділянки №31 по вул. Садовій с. Новокалинове Ясинуватського району ширина цієї земельної ділянки відповідає ширині земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5, спадкоємцем якої був ОСОБА_6, в якого, в свою чергу, цю земельну ділянку придбала відповідач ОСОБА_3 (а.с.50, 51, 60).

Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власників сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична чи фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Матеріали справи не містять доказів встановлення межових знаків земельної ділянки, якою користується позивач.

Крім того, в акті перевірки встановлення меж земельної ділянки від 22 квітня 2016 року не вказано, за рахунок чого зменшилась ширина земельної ділянки ОСОБА_1

Отже, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення відповідачем меж земельних ділянок.

Стаття 15 ЦК України гарантує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним, визнання недійсним та скасування акту органу місцевого самоврядування. Аналогічні правові положення закріплені і в ст. 152 ЗК України.

Згідно з частинами 2, 3, 5 от. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Зі змісту Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органом місцевого самоврядування є відповідна рада, а не голова відповідної ради одноособово.

Частина 4 ст. 159 ЗК України передбачає прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду спору. Аналогічні правові позиції визначені також і в ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Отже акт від 22 квітня 2016 року, складений посадовими особами відповідної ради не може замінювати рішення відповідного органу.

Питання розмежування земельної ділянки між сусідами визначається Земельним кодексом України, відповідно до якого власники та користувачі сусідніх земельних ділянок (сусіди) повинні обирати такі способи використання землі, які відповідають цільовому призначенню земельних ділянок та за яких власникам і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдаватиметься найменше клопотів.

Сільська, селищна або міська рада, користуючись технічною документацією, розробленою землевпорядною організацією, забезпечує встановлення межових знаків. Самовільне встановлення меж є незаконним і карається штрафом. Відповідно до розділу 17 ЗК України «Про добросусідство» власники земельних ділянок зобов'язані встановлювати межі між земельними ділянками з відома іншої сторони і з письмового дозволу місцевих органів самоврядування. Закріплення меж ділянки межовими знаками мусить відбуватися в присутності власників (користувачів) цієї та суміжних ділянок або уповноважених ними осіб. Повідомити про такі роботи власників суміжних ділянок фахівці-землевпорядники мають щонайменше за 5 робочих днів до початку робіт. Межові знаки повинні бути тільки ті, що визначені до користування Держземагенцією.

Встановлення знаків оплачують власники земельних ділянок. Причому сусіди сплачують порівну за знаки на спільній межі, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 передчасно звернувся до суду з зазначеним позовом, оскільки у вирішенні спору між ним та ОСОБА_3 належить компетентний орган місцевого самоврядування. І тільки у разі незгоди з прийнятим рішенням органу місцевого самоврядування цей спір може бути вирішений у суді.

На підстав викладеного суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення меж землекористування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 17 січня 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна