Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1035/15-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 21 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Коломієць О.С.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування майнового паю від 15.12.2004 року недійсним в частині дарування ОСОБА_5

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 15.12.204 року між його матір'ю ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір дарування права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» СТОВ «Племзавод Коростишівській», за яким ОСОБА_5 подарувала відповідачам право власності на належний їй майновий пай вартістю 1922,57 грн., що становить 0,0691% майнового паю члена КСП. Оскільки ОСОБА_5 померла, тому відкрилася спадщина на її майно і оформляючи спадщину, він дізнався про даний договір дарування. Зазначає, що матір право власності на належну їй частку паю не дарувала, а оспорюваний договір вчинений нею внаслідок помилки, тому просив визнати його недійсним.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду 1-ї інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема зазначає, що оспорюваний договір дарування вчинений під впливом помилки, оскільки на момент його вчинення ОСОБА_5 помилялася щодо природи договору та вважала, що отримає кошти внаслідок укладення правочину. Таким чином наявний факт укладення договору дарування за відсутності волевиявлення щодо безоплатного передання майнових прав, тому він є недійсним з підстав його невідповідності нормам ч.3 ст.203, ч.2 ст.717 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 15.12.2004 року подарувала ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на належний їй майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» СТОВ «Племзавод Коростишівській» вартістю 1922,57 грн., що становить 0,0691% майнового паю члена КСП. Вказаний договір нотаріально посвідчено (а.с.8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадщину після її смерті прийняв її син ОСОБА_1 (а.с.7).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_5 було направлено на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5, укладаючи оспорюваний договір, діяла під впливом помилки.

Так, у відповідності до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальник будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ч.2 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У п.5 згаданої Постанови Пленуму роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Межі судового розгляду визначає позивач (ч.1 ст.11 ЦК).

Оскільки на момент укладення договору дарування сторони дійшли згоди щодо усіх пунктів правочину, підписали його та посвідчили нотаріально, а даний договір не встановлює обов'язку обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Покази свідків ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8 не можуть прийматися до уваги, оскільки вказані свідки надавали пояснення щодо їх прав і обов'язків при укладенні договору дарування, а не обставин, що стосуються безпосередньо ОСОБА_5 Крім того, слід зазначити, що остання за життя, а це протягом 9 років з моменту вчинення договору, не порушувала питання щодо його правомірності.

ОСОБА_1 посилається на те, що його мати у 2010 році зверталась до Коростишівської РДА з питанням отримання майнового паю і це є доказом того, що вона не мала наміру його дарувати відповідачам. Ці доводи є надуманими, оскільки як вбачається зі змісту звернень, на які посилається позивач, ОСОБА_5 ставила питання про виділення їй земельної частки (паю), а не майнового паю (а.с.21-23).

Та обставина, що відповідачі надавали ОСОБА_5 певні послуги, в тому числі і передали телицю, не спростовують безоплатної суті оспорюваного договору, оскільки позивачем не доведено, що ці дії вчинялись саме на виконання даного договору. Відповідачі в свою чергу заперечують оплатність договору дарування і зазначають, що підприємство у разі звернення надавало посильну допомогу колишнім пайовикам, в тому числі і ОСОБА_5, і це жодним чином не пов'язано із укладенням договору дарування.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: