УхвалА

іменем україни

10 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Іллічівської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області, третя особа - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у 2014 році нею було завершено будівництво житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте зареєструвати у встановленому законодавством порядку право власності на нього вона не може, оскільки будівництво будинку здійснювала без затвердженої у встановленому порядку проектної документації та дозвільних документів, а тому таке будівництво згідно зі ст. 376 ЦК України є самочинним. Проте будівництво здійснено з дотриманням всіх будівельних норм і правил.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, а справу направити до цього ж суду для нового розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 375, 376 ЦК України, роз'яснення, надані судам у п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що районний суд безпідставно визнав право приватної власності на нерухоме майно за позивачем, оскільки вона у встановленому законом порядку до компетентних органів щодо введення будинку до експлуатації не зверталася, а її права щодо нього ніким не оспорювалося, а, отже звернення до суду є передчасним.

Посилання касаційної скарги про те, що прокурор здійснював представництво особи, яка не мала права на апеляційне оскарження у даній справі, безпідставні, так як на час ухвалення рішення судом першої інстанції було порушено інтереси держави в особі департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, який було уповноважено здійснювати контроль за містобудуванням у Одеській області. При цьому суд вірно керувався положеннями ст. ст. 23, 25 Закону України «Про прокуратуру».

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик