У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що її сестра ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за час шлюбу придбали 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, і земельну ділянку для обслуговування і будівництва цього будинку. Право власності на це нерухоме майно, яке належало подружжю на праві спільної сумісної власності, було зареєстровано за ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і за життя заповів це майно ОСОБА_8 і ОСОБА_7, які оспорюють її право на спадщину. Вважала, що оскільки майно було набуте під час шлюбу, то воно належало подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому 1/2 частини вказаного майна належало і другому з подружжя - ОСОБА_9

Вона, як сестра ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, бажає прийняти спадщину на належну останній частку у спільному майні подружжя, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Просила визнати за нею право власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,078 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за цією ж адресою.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Гайсинську міську раду Гайсинського району Вінницької області.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 у порядку спадкування після смерті сестри ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та визнано право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,078 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованою за цією ж адресою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, керувався тим, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 у шлюбі набули право спільної сумісної власності на 1/2 частини будинку з відповідними господарськими спорудами та земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 та їх частки є рівними, доказів належності вказаного майна особисто ОСОБА_10 при розгляді справи не здобуто. Наявність заяви ОСОБА_9, адресованої до нотаріальної контори, про те, що майно є особистою, а не спільною сумісною власністю, не спростовує факт набуття майна у шлюбі, не припиняє права на спільну сумісну власність, таким чином, ОСОБА_9 належала 1/2 частини нерухомого майна (1/4 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки), яке за відсутності спадкоємців першої черги переходить до її рідної сестри - ОСОБА_6

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, керувався тим, що ОСОБА_10, склавши заповіт, і ОСОБА_9, написавши заяву до нотаріальної контори, вказали, що придбане під час перебування у шлюбі майно: 1/2 частини житлового будинку та земельна ділянка по АДРЕСА_1, є особистою власністю ОСОБА_10

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 11 лютого 1951 року у Кіблицькій сільській раді Гайсинського району Вінницької області (а. с. 57).

На підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 1968 року, посвідченого Гайсинською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2460 та зареєстрованого Тульчинським міським бюро технічної інвентаризації 09 вересня 1968 року за № 475, і договору купівлі-продажу від 04 вересня 1970 року, посвідченого Гайсинською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2606 та зареєстрованого Тульчинським міським бюро технічної інвентаризації 18 вересня 1970 року за № 475, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданим Гайсинською міськрадою 05 березня 2008 року, за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0787 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

19 листопада 2012 року між ОСОБА_10 за згодою подружжя ОСОБА_9, з однієї сторони, і ОСОБА_6, з другої сторони, укладені угоди купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом, за якими ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_6 придбала 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,0787 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться по АДРЕСА_1. 12 квітня 2013 року сторони уклали нотаріально посвідчені договори про розірвання цих угод і повернення отриманого за угодами (а. с. 19−26).

13 лютого 2014 року ОСОБА_10 склав заповіт, за яким заповів на випадок смерті належні йому на праві особистої приватної власності Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0787 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться по АДРЕСА_1, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у рівних частинах (а. с. 52).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, яку прийняли ОСОБА_8 і ОСОБА_7, та у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини (а. с. 49, 50, 53).

Дружина ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_9, у поданій заяві до нотаріуса у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини від обов'язкової частки у спадщині після померлого ОСОБА_10 відмовилась, та зазначила, що не претендує на 1/2 частини майна, передбачену ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 63 СК України (а. с. 51).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яку прийняла її сестра ОСОБА_6, яка 20 жовтня 2015 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а. с. 5, 6, 10, 11). Проте постановою державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори від 14 січня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри за відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_9 на спадкове майно (а. с. 8).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Враховуючи, що спірне майно було придбане в період шлюбу, а також те, що між подружжям ОСОБА_9 був відсутній договір про належність нерухомого майна, ніхто з них у судовому порядку не встановлював правовий режим нерухомого майна, тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що 1/2 частини будинку з відповідними господарськими спорудами та земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1, належали ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності, частки яких є рівними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що із заяви ОСОБА_9 вбачається, що вона відмовилася від обов'язкової частини у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_10 Разом із тим її відмова не припиняє право спільної сумісної власності.

Апеляційний суд, на порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначене не врахував, та зробив помилковий висновок про те, що 1/2 частини житлового будинку та земельна ділянка по АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_10

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212−214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року скасувати, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак