РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/643/17

Провадження № 2/414/214/2017

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючий суддя - Панчук М.В.

секретар - Горбаньова Ю.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

встановив:

у Кремінський районний суд Луганської області звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями від 19.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Недбайло Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2038. У 2013 року вона зареєструвала свою онуку ОСОБА_3 у своєму житловому будинку. На початку 2014 року ОСОБА_3 виїхала в невідомому напрямку та не проживає за місцем реєстрації. Вважає, що відповідач є особою, яка втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1, оскільки остання не проживає у вказаному житловому будинку більше трьох років і не є власником вказаного житлового будинку. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Позивач у відкрите судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача у відкритом судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позові, просила позов задовольнити.

Відповідач у відкрите судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями від 19.08.2005 року ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів договір купівлі-продажу житлового будинку з будівлями, посвідчений 19.08.2004 року приватним нотаріусом Недбайло Л.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 42207 (а.с.8).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» № 7098240 - ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

З технічного паспорту від 09.08.2004 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_2 (а.с.9-11).

Як вбачається із домової книги для прописки громадян, мешкаючих по АДРЕСА_1, у зазначеному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.12-13).

Згідно акту обстеження, складеного комісією в складі: секретаря міської ради, сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та депутата міської ради встановлено, що громадянка, ОСОБА_3 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, не проживає за даною адресою (а.с. 14).

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має праве використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05.11.2014 в справі № 6-158цс14, зазаначено, що право членів сім?ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім?ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із будівлями від 19.08.2004 року, зареєстрованого в реєстрі № 2038, належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач, будучи зареєстрована в даному житловому будинку на правах члена сім?ї - онуки, не проживає у вище згаданому домоволодінні з 2014 року.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 та який належить на праві приватної власності ОСОБА_2, оскільки реєстрація відповідача в ньому, порушує її права, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 107, 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.60, 209, ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Кремінського районного суду М.В. Панчук