АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/729/17 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
Справа № 641/5405/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт проживання однією родиною з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не менш як 5 років до часу відкриття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 44/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі з 1990 року і до теперішнього часу, тобто до моменту відкриття спадщини разом зі своєю фактичною дружиною він постійно проживав. Мешкаючи разом з ОСОБА_5 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм кватири, робили ремонт, купували продукти харчування та інші предмети домашнього побуту. ОСОБА_5 хворів, він купував йому ліки, готував їжу, прибирав в квартирі. Тобто він з ОСОБА_5 проживав фактично однією сім'єю з 1996 року та між ними були взаємні права та обов'язки. За життя ОСОБА_5 заповіт складений не був. Родичів ОСОБА_5 не мав. За місцем проживання ОСОБА_6 зареєстрована ОСОБА_2, яка фактично за місцем реєстрації не проживає з 1996 року. Маючи намір прийняти спадщину після ОСОБА_5 він як спадкоємець четвертої черги, звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу, проте йому було роз'яснено право звернутись до суду для оформлення спадкових прав на зазначену частку квартири.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 44/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1, що належали померлому ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, реєстраційний НОМЕР_1 від 17 жовтня 2002 року, виданого згідно з розпорядженням від 17 жовтня 2002 року № 5976 , відповідно до якого квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень частини 3 статті 1268 ЦК України та тих обставин, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_5 проживав разом з останнім однією сім'єю, та прийняв спадщину в установленому законом порядку.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зроблено відповідний запис за № 11884 та видано свідоцтво про смерть від 5 серпня 2015 року серії НОМЕР_2.

44/100 частин комунальної квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності, реєстраційний НОМЕР_1 від 17 жовтня 2002 року.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В. ОСОБА_1 надано роз'яснення, що для здійснення права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5, як спадкоємцем четвертої черги, за підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, необхідно звернутись до суду.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 506/2015, заведеної після смерті ОСОБА_5 в Сьомій державній нотаріальній конторі, з заявами про прийняття спадщини звертались позивач та ОСОБА_2, яка є зведеною сестрою позивача, яка в подальшому подала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Івановою О.В. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови стала відсутність документів, підтверджуючих право власності та доказів родинних відносин.

Так, за приписами частини 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як пояснили позивач та треті особи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, одночасно з ОСОБА_5 18 липня 1980 року ОСОБА_3 отримав як молодий спеціаліст, кімнату, розміром 17,7 кв.м в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Саме з 1980 років сім'я ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_4 від першого шлюбу - ОСОБА_1, а пізніше і з їх спільною донькою ОСОБА_2, проживали разом у комунальній квартирі, сусідом яких був ОСОБА_5, який був одинокою людиною. Після того, як ОСОБА_1 розлучився із своєю цивільною дружиною, він фактично став проживати однією сім'єю із ОСОБА_5, піклувався про нього, вони стали вести спільне господарство, мали спільні витрати, купували майно, яким спільно користувалися.

ОСОБА_1 приймав учать у витратах ОСОБА_5 на утримання житла, його ремонт.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження заявлених ним вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5, починаючи з 1996 року.

Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК.

Відповідно до статті 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1262 ЦК - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно статті 1263 ЦК - у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно статті 1264 ЦК - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відсутні спадкоємці першої, другої, третьої черги після смерті ОСОБА_5

З урахуванням вищевказаного, ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 Спадковим майном після смерті останнього є 44/100 частин комунальної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування є обґрунтованими, з урахуванням постанови Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 31 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 через відсутність документів, що підтверджує родинний зв'язок його зі спадкодавцем.

Як роз'яснено у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Наявність відмови нотаріуса є необхідною умовою для звернення до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський