АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Радько О.М.

за участі адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4С

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 11 червня 2012 року відповідач взяв у нього у борг кошти у сумі 120 000 грн., а потім ще 120 000 грн. та 15000 доларів США.

Згідно розписки ОСОБА_4 зобов"язався повернути домовлені між ними кошти з моменту пред"явлення вимоги.

Вказував, що станом на 17 листопада 2014 року відповідач йому борг не повернув та його сума складає 471 150 грн.

У березні 2015 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 587 850 грн., виходячи з наступного розрахунку: 120 000 грн. (за першою розпискою) + 120 000 грн. (за другою розпискою) + 347 850 грн. (за другою розпискою 15 000 доларів США за поточним курсом НБУ 23,19) та понесені судові витрати.

Заочним ріщенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договром позики у розмірі 587 850 грн. та у повернення судового збору 3 654 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про перегляд даного заочного рішення.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2016 року заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаним заочним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 своє заперечення надав ОСОБА_5, в якому спростовуючи доводи апелянта просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без мін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сум.і або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення вищевказаних позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з доведеності викладених в позовній заяві обставин, а саме того факту, що 11 червня 2012 року ОСОБА_4 взяв у борг у позивача ОСОБА_7 кошти у сумі 120 000 грн., 120 000 грн. та 15 000 доларів США, написав розписки із зобов'язанням повернути кошти за першою вимогою протягом п'яти робочих днів.

При цьому суд виходив з того, що на підтвердження укладення договорів позики, позивачем надано розписки позичальника від 11 червня 2012 року, які були оглянуті у судовому засіданні в оригіналі, та копії яких наявні в матеріалах справи / а. с. 3-4/.

12 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, яка залишилась без реагування. Визнаючи позовні вимоги обгрунтованими, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність у ОСОБА_5 боргового документа вказує на правомірність позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача наданої позивачем позики.

Проте колегія суддів не може у повній мірі погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Так згідно досліджених в суді апеляційної інстанції боргових документів, наданих позивачем на підтвердження вказаної ним заборгованості ОСОБА_4, встановлено, що відповідач зобов"язувався повернути позивачу борг лише в сумі 120 000 грн., що підтверджується наданою ним розпискою від 11 червня 2012 року /а. с. 3/, в той час, як розрахунок, що міститься на а. с. 4 не свідчить про те, що відповідач цієї ж дати взяв ще в борг у позивача кошти у сумі 120 000 грн. та 15 000 доларів США. Також в ньому відсутнє зобовязання відповідача повернути зазначені грошові кошти.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Виходячи з наведеного, вищевказаний документ /а. с. 4/ жодним чином не підтверд-жує боргове зобовязання відповідача, не містить умов отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

В той же час, згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачем визнано факт отримання ним в борг у ОСОБА_5 лише 120 000 грн. та 15 000 доларів США, що зокрема не спростовано, як і не доведено протилежне стороною позивача. Отже, з огляду на норми ч. 1 ст. 61 ЦПК України, саме вказані кошти підлягають стягненню на користь позивача.

За наведених обставин, судове рішення, як таке, що ухвалене за неповного з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає зміні, зі зменшенням розміру стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу за договором позики з 587 850 грн. до 467 850 грн., виходячи з розрахунку /587 850 грн. 120 000 грн./.

Рішення суду в частині вирішення питання щодо судового збору належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу за договором позики з 587 850 грн. до 467 850 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1 Судді: /підписи/ ОСОБА_8І ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.