Ухвала

10 квітня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації у м. Києві, про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування квартири,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 12 червня 1975 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 та 06 квітня 1989 року шлюб між ними розірвано з ініціативи дружини.

Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_4, 1972 року народження, ОСОБА_8, 1976 року народження та ОСОБА_9, 1985 року народження.

З березня 1990 року позивач та відповідач знову почали проживати разом однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Позивач зазначав, що весь цей час вони мали взаємні права та обов'язки як сім'я, разом виховували дітей, піклувались один про одного.

Під час спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу ним та ОСОБА_4 за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладання договору інвестування від 28 грудня 2001 року із забудовником ЗАТ «Трест Київміськбуд-1». Оплата за договором інвестування здійснювалась ними разом за кошти, які були накопичені ними внаслідок спільної праці, індивідуальної трудової діяльності, особистих доходів, об'єднаних в подальшому для набуття спільного майна.

Позивач вказував, що за усною взаємною домовленістю спірна квартира була оформлена на ім'я його дружини, але за умови, що вона є їх спільною сумісною власністю і розпоряджатися вони будуть нею у майбутньому за взаємною згодою.

У 2014 році йому випадково стало відомо про те, що ОСОБА_4 без його відома, в 2004 році подарувала придбану ними квартиру онуку ОСОБА_6, 1998 року народження. Про існування такого договору, він не знав і не міг знати, так як не був стороною цього договору, а відповідачі умисно його про це не повідомили.

Посилаючись на те, що спірна квартира, яка є спільним сумісним майном, була відчужена без його згоди, внаслідок чого порушено його право власності на зазначене нерухоме майно, позивач просив задовольнити позов та встановити юридичний факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 01 березня 1990 року по теперішній час, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнати недійсним договір дарування цієї квартири, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та витребувати вказану квартиру у ОСОБА_6, законними представниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року з урахуванням ухвали того ж суду від 15 липня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 березня 1990 року по теперішній час.

Визнано квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 115,2 кв. м, загальною площею 171,8 кв. м - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, законними представниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений 28 липня 2004 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори ДмитренкоВ.М., - недійсним.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка була здійсненна Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна і записано в реєстрову книгу № 335-84 за реєстровим № 43076 від 02 серпня 2004 року, на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Дмитренко В.М., за реєстровим № 8-1769 від 28 липня 2004 року.

Витребувано у ОСОБА_6, законними представниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_11- квартиру АДРЕСА_3.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, як законних представників ОСОБА_6, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року, додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, повторно надійшла касаційна скарга на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, у якій заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо є ухвала про відхилення касаційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення чи ухвалу.

Оскільки рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року вже було предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_2 та у відкритті касаційного провадження було відмовлено з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити з підстав, передбачених п. 4 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Керуючись п. 4 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації у м. Києві, про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування квартири відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П.Євграфова