Справа № 502/2693/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про

визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вилківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, та на його обґрунтування зазначила, що вона проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав її батькам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. 28.01.2006 року померла мати позивача ОСОБА_2. 01.08.2007 року помер брат позивача ОСОБА_4. 07.07.2011 року помер батько позивача ОСОБА_3. Позивач звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті батьків, однак отримала відмову в звязку з тим, що за їх життя право власності на будинок зареєстровано не було. На підставі викладеного позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок в м. Вилкове, вул. Л.Українки, 22, в порядку спадкування.

Після відкриття провадження у справі позивач надала заяву в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача, Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 033220, виданого 30.01.2006 року виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_2 померла 28.01.2006 року в місті Вилкове Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 15 /а.с. 4/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 109628, виданого 03.08.2007 року виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_4 помер 01.08.2007 року в селі Приморське Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 106 /а.с. 5/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 270982, виданого 08.07.2011 року Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_3 помер 07.07.2011 року в місті Вилкове Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 97 /а.с. 6/.

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 044315, виданого 13.05.1961 року Вилківською міською радою депутатів трудящих Кілійського району Одеської області, актовий запис № 81, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /а.с. 7/.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 23.09.2016 р. Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за № 7, 27 листопада 19790 р. у Виконавчому комітеті Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області було зареєстровано шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_6, про що складено актовий запис № 97. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Мелентьєва» /а.с .8/.

Згідно заповіту, посвідченого 22.03.1990 року секретарем виконавчого комітету Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області та зареєстрованого в книзі для записів нотаріальних дій за № 107, ОСОБА_2 заповіла все своє майно ОСОБА_1 /а.с. 9/.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 30.05.2016 р. КП КРР «РБТІ», житловий будинок по вул. Лесі Українки № 22 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, в цілому складається з: жилого будинку літ. А, 1967 року побудови, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м.; літньої кухні літ. Б; убиральні літ. В; надвірних споруд № 1-2, І, розташованих на земельній ділянці загальною площею 569 кв.м. /а.с. 10-12/.

Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської Ради народних депутатів від 16.05.91 р. № 110, серед інших, на підставі Акта про прийняття в експлуатацію, було прийнято в експлуатацію житловий будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по вул. Л. Українки, 22 /а.с. 13-14/.

Як вбачається з листа від 04.06.2016 р. № 574/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_8 на підставі звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті батьків розяснив, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно у вигляді відповідного будинку, за їх відсутності питання оформлення спадщини вирішується в судовому порядку /а.с. 15/.

З паспорту позивача вбачається, що її місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 16/.

Як вбачається з повідомлення Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 11.01.2017 р. № 27/01, 16, після:

-померлої 28 січня 2006 року ОСОБА_2;

-померлого 01 серпня 2007 року ОСОБА_4;

-померлого 07 липня 2011 року ОСОБА_3, - спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавалися /а.с. 41-47/.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як зазначено в ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1967 році.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

З наданих позивачем доказів судом встановлено, що за діючим на час будівництва спірного житлового будинку батьками позивача та прийняття його в експлуатацію законодавством, не було передбачено державну реєстрацію права власності. Отже вони за життя набули право власності на нього та, відповідно, правомірно ним володіли, в звязку з чим він може бути обєктом цивільного обігу, зокрема, спадкування.

Відповідно до п.п. 4.15. п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18. п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що позивач як спадкоємець за заповітом згідно ст. 1223 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері та як є спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, єдина прийняла спадщину у вигляді спірного житлового будинку.

Судом також встановлено, що в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності відповідних спадкодавців на спадкове майно, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1223, 1261, 1268 ЦК України, , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на житловий будинок, розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Лесі Українки, 22, який складається з: жилого будинку літ. А, 1967 року побудови, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м.; літньої кухні літ. Б; убиральні літ. В; надвірних споруд № 1-2, І, - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 28.01.2006 р. в м. Вилкове Кілійського району Одеської області та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 07.07.2011 р. в м. Вилкове Кілійського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9