Справа № 466/7855/16 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1582/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Шевченківська райдержадміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Варшавське - 407» про усунення перешкод в користуванні майном, зобов»язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, в якій уточнивши вимоги просила суд постановити рішення, яким зобов»язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом : демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_2 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири ; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 12 та 11 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир № 11 та 12 у будинку АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир № 11 та 12 будинку на АДРЕСА_1 від шафи. Крім того, просила стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду по 2500 грн. у користь кожного з позивачів. Свої вимоги мотивує тим, що позивачі та відповідачі є власниками сусідніх квартир № 11 та 12 у будинку АДРЕСА_1, що розташовані поруч. Сім»я Гнатів замінила вхідні двері до належної їм квартири на металеві, що відкриваються назовні у коридор спільного користування. Це позбавляє можливості позивачів безперешкодно виходити із належної їм квартири. Крім того відповідачі, ігноруючи принципи добросусідства, відкриваючи металеві двері до своєї квартири, пошкоджують стіну та двері до квартири позивачів. Без жодного узгодження з позивачами відповідачі встановили у коридорі загального користування також шафу, яка обмежує доступ до квартири позивачів. На фасаді будинку між квартирами сторін відповідачами облаштовано також телевізійну антену, що позбавляє можливості позивачів виконати роботи по утепленню фасаду будинку по периметру їх квартири. Позбавлені позивачі можливості також безперешкодно користуватись коморою в підвалі, оскільки відповідачі самовільно облаштували стіну у приміщенні загального користування біля комори в підвалі, що належить їм, що унеможливлює відкриття дверей у підвальне приміщення позивачів. Всі ці неправомірні дії відповідачів порушують права позивачів та призводять до моральних страждань. Позивач ОСОБА_3 є психічно хворою людиною , визнаний судом недієздатним, а незручності у користуванні належним йому житлом викликають загострення хвороби. Просили позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Шевченківська райдержадміністрація Львівської міської ради, ЛКП «Варшавське - 407» про усунення перешкод в користуванні майном, зобов»язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Вирішено зобов»язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом : демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_2 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири ; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 12 та 11 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами , якими користуються мешканці квартир № 11 та 12 у будинку АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир № 11 та 12 будинку № на АДРЕСА_1 від шафи .

В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди оскаржила позивач ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що усі дії відповідачів дійсно перешкоджають користуватися приватним майном, внаслідок чого призводять до значних моральних страждань, адже, чоловік апелянта є учасником війни, інвалідом другої групи, інвалідом другої групи психічного захворювання, визнаний в судовому порядку недієздатним. Крім того, коли чоловік був здоровим, робив ремонтні роботи, вкладав сімейні кошти, а тепер, апелянт змушена буде відновлювати за свій рахунок значні пошкодження, спричинені відповідачами. Спільні з чоловіком моральні страждання тривають з 2006 року.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року змінити та стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача 2500 грн. з кожного моральної шкоди.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що позивачі та ОСОБА_6 проживають та є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Згідно рішення Шевченківського райсуду м. Львова від 04.08.2008 р. опікуном недієздатного ОСОБА_3 призначено ОСОБА_3. Власниками квартири № 12 у вказаному будинку, що розташована поруч , є відповідачі.

З акту ЛКП «Варшавське-407» вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 встановлено з порушенням проектної документації вхідні металеві двері, що відкриваються назовні в сторону квартири № 11. Внаслідок користування таким дверним полотном пошкоджено вхідний отвір та штукатурка на стінах квартири № 11. Крім того, на стіні, яка суміжна з квартирою № 12 частково відпала штукатурка та з зовнішньої стіни будинку мешканцями квартири № 12 влаштована антена. У згаданому акті також відображено ту обставину, що у коридорі загального користування біля квартири № 12 стоїть шафа. У підвальному приміщенні, де розташовані комори квартир № 11 та 12, мешканцями квартири № 12 самовільно встановлено перегородку з дверима у загальному коридорі, які перешкоджають входу до комори квартири № 11. Зокрема, вказана перегородка унеможливлює відкриття дверей комори позивачів.

Оскільки, вказані порушення унеможливлюють позивачам належне користування їх майном, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ст.ст. 383, 386 та 391 ЦК України, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов»язання ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом : демонтажу за власний рахунок металевих дверей до квартири АДРЕСА_2 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири ; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_1 між квартирами № 12 та 11 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами , якими користуються мешканці квартир № 11 та 12 у будинку АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир № 11 та 12 будинку № на АДРЕСА_1 від шафи.

Рішення суду в цій частині ніким не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Позивачі вважають, що такі дії відповідчів порушують їх права та призводять до моральних страждань. Позивач ОСОБА_3 є психічно хворою людиною , визнаний судом недієздатним, а незручності у користуванні належним йому житлом викликають загострення хвороби. Просили стягнути моральну шкоду з відповідачів на користь кожного з позивачів по 2500, 00 грн.

Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,зокрема : у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що позивачами в розпорядження суду не було надано доказів на підтвердження того, що діями відповідача їм спричинена моральна шкода.

Таких доказів позивачами не надано і суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, без будь-яких доданих до неї належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на їх всебічному аналізі.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.