Справа №359/6923/15-ц
Провадження №2/359/37/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

встановив:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що він був власником земельної ділянки площею 0,0400 га з кадастровим номером 3220 882600:04:002:1120 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №441. Цією довіреністю ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 продати його земельну ділянку. 5 вересня 2014 року ОСОБА_8, діючи від імені позивача, уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за №5107. За цим договором ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_1: 04:002:1120 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Однак ОСОБА_1 не під-писував та не видавав довіреність. Він не уповноважував ОСОБА_3 продавати його земельну ділянку. Ці обставини свідчать про те, що земельна ділянка була відчужена поза волевиявлення позивача. Тому ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київ-ського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №5107; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером :04:002:1120 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

В ході розгляду цивільної справи представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.127-130 т.1): просить визнати недійсною довіре-ність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріаль-ного округу Волинської області ОСОБА_6 та зареєстровану в реєстрі за №441; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстро-ваний в реєстрі за №5107; а також витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером :04:002:1120 з цільо-вим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтриму-ють позов та просять суд задовольнити його.

ОСОБА_3 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що справжнім власником земельної ділянки є ОСОБА_8, а не позивач. Крім того, ОСОБА_1 особисто передав довіреність. Ця об-ставина свідчить про те, що підпис в довіреності належить позивачу. Тому ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_4 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що підпис в оспорюваній довіреності належить іншій особі, а не ОСОБА_1 Крім того, на придбаній земельній ділянці ОСОБА_9 побудувала садовий будинок. Ця обставина унеможливлює ви-требування земельної ділянки з її володіння. Тому ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_4 просять суд відмовити у задоволенні позову.

Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 не зявились. Вони неодноразово надсилали заяви про розгляд цивільної справи в їх відсут-ності.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з та-ких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 був власником земельної ділянки площею 0,0400 га з кадастровим номером :04:002:1120 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №20904306 від 24 квітня 2014 року (а.с.27 т.1) та копією витягу з Державного реєстру речо-вих прав на нерухоме майно №20904431 від 24 квітня 2014 року (а.с.28 т.1).

19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №441 (а.с.13-14 т.1). Цією довіреністю ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 продати його земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що вона є матірю позивача. 19 серпня 2014 року приблизно об 11 12 годині 00 хвилин ОСОБА_11 зустрі-лась з сином поряд зі станцією метро «Либідська» в м. Києві. В той день відзначалось релі-гійне свято «Яблучний спас». Тому вона запросила ОСОБА_1 в гості. В той же день піс-ля 18 години 00 хвилин позивач забігав до ОСОБА_11 в гості.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що в період часу з березня до жовтня листопада 2014 року він орендував приміщення для надання послуг з мийки автомобілів. Позивач працював у нього на посаді адміністратора. 19 серпня 2014 року ОСОБА_12 неодноразово бачив ОСОБА_1 на робочому місці. Крім того, в листі обліку помитих автомобілів за 19 серпня 2014 року міститься імя «Єгор». В той день він отримав грошові кошти в розмірі 100 гривень. Ці обставини свідчать про те, що в той день позивач був на робочому місці.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що в серпні 2014 року він працював на мийці автомобілів, де познайомився з ОСОБА_1 Позивач працював на посаді адміністратора. 19 серпня 2014 року ОСОБА_13 виконував будівельні роботи в приміщенні мийки та неодноразово бачив ОСОБА_1 на робочому місці.

Викладені показання свідків підтверджують те, що 19 серпня 2014 року позивач не перебував в м. Луцьку та не міг підписати оспорювану довіреність.

Крім того, з копій висновку експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року (а.с.15-24, 163-167 т.1) вбачається, що рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності виконано не позивачем, а іншою особою.

Аналіз цих обставин свідчить про те, що довіреність, якою ОСОБА_3 був уповно-важений на продаж спірної земельної ділянки, не відповідає волевиявленню ОСОБА_1 та суперечить ч.3 ст.203 ЦК України.

З огляду на це суд вважає, що довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 та зареєстровану в реєстрі за №441, належить визнати недійсною.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він памятає, як ОСОБА_14 зявився до нотаріальної контори та підписав довіреності, якими він уповноваж-жив ОСОБА_3 продати його земельні ділянки. День, місяць та рік, коли відбулась ця подія, ОСОБА_6 не запамятав. Однак він стверджує, що підписи в довіреностях були здійснені саме ОСОБА_1, а не іншою особою.

Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься копія аркушу з Реєстру для реєстра-ції нотаріальних дій (а.с.192 т.1), на якому міститься підпис ОСОБА_1 як особи, яка звернулась за нотаріальним посвідченням довіреностей.

Однак достовірність наведених доказів спростовується показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а також копією висновку експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року. Ці докази перебувають в логічній послідовності та підтверджують одне одного.

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він взагалі не памятає події, які відбувались 19 серпня 2014 року. Ця обставина свідчить про те, що показання цього свідка є неналежним доказом в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

Встановлено, що 5 вересня 2014 року ОСОБА_3, діючи від імені позивача, уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №5107 (а.с.5-8, 79-71 т.1). За цим договором ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_1, від-чужив у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером :04:002:1120 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, роз-ташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Ко-дексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що у звязку з недійсністю довіреності ОСОБА_3 не мав права укла-дати договір купівлі-продажу. Відчуження ним земельної ділянки відбулось всупереч воле-виявлення та розсуду позивача. Ці обставини свідчать про те, що оспорюваний договір су-перечить ч.1 ст.319 ЦК України.

З огляду на це суд вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований за №5107, належить визнати недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (ство-рення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на не-рухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.377 цього ж Кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

З копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КС 36 від 13 лютого 2015 року (а.с.13-14 т.2) вбачається, що в лютому 2015 року на придбаній земель-ній ділянці ОСОБА_9 розпочала будівництво садового будинку. 2 квітня 2015 року вона подала декларацію про готовність цього обєкта нерухомого майна до експлуатації №КС 14 (а.с.15-16 т.2).

15 жовтня 2015 року за ОСОБА_9 було зареєстровано право власності на садовий будинок по вул. Трактородетальній, 1-Б в урочищі «Млиново» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №45782405 від 16 жовтня 2015 року (а.с.95-96 т.1).

16 жовтня 2015 року ОСОБА_9 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме май-но №45782226 (а.с.94 т.1).

З огляду на це суд вважає, що разом з садовим будинком до ОСОБА_9 перейшло право власності також на земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_1: 04:002:1120 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Встановлено, що ОСОБА_9 у встановленому порядку набула право власності на земельну ділянку. Отримане нею свідоцтво про право власності на садовий будинок не визнано не-дійсним.

З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_9 відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позов-них вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в загальному розмірі 1094 гри-вень 80 копійок (300 + 243,60 + 551,20) за предявлення двох вимог немайнового характеру, а також вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, що є вимогою майнового характеру. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.33-34, 130 т.1). Предявлений позов задоволений лише в частині двох вимог немайнового характеру, предявлених до ОСОБА_3

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 794 гривень 80 копійок (243,60 + 551,20).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волин-ської області ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріаль-ного округу ОСОБА_7, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районно-го нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 та зареєстро-вану в реєстрі за №441, визнати недійсною.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 5 вересня 2014 року між ОСОБА_16, який діяв від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріаль-ного округу ОСОБА_7 та зареєстрований за №5107, визнати недійс-ним.

У задоволенні позову в частині вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 794 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: сторонами та їх пред-ставниками протягом 10 днів з дня оголошення рішення суду; третіми особами, які не заяв-ляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_17