АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 754/2906/16-ц головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.
апеляційне провадження №22-ц/796/4778/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві, про визнання договору дарування квартири недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову про задоволення поданої заяви. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач має наміри відчужити квартиру, яка була предметом оскаржуваного договору дарування, з метою перешкоджання позивачу у поверненні майна у власність. Крім того, відповідач має слабкий стан здоров'я, хворіє на ішемічну хворобу серця, гіпертонію та інші захворювання, а тому може відчужити власну квартиру як за власною ініціативою, та і за ініціативою третіх осіб.

ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним.

У поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заявником не надано достатніх доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а також того, що існує реальна загроза утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Норми процесуального права судом першої інстанції не порушені.

Посилання в апеляційній скарзі на можливість відчуження відповідачем спірної квартири за власною ініціативою або за ініціативою третіх осіб належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 10, 60 ЦПК України, не підтверджені, а тому висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова