Справа № 456/3745/16-ц
Провадження № 2/456/636/2017
РІШЕННЯ

іменем України

21 квітня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про визнання іпотеки припиненою, виключення запису в Державному реєстрі іпотек та зняття заборони на відчуження житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами,

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №014/0021/82/59470, за яким Відповідач зобовязався надати і надав Позивачу кредит в сумі 22000,00 доларів США на споживчі цілі та сплату комісій, а Позивач зобовязався повернути позичені кошти на умовах договору. 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір №6025/0021/325570, відповідно до якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Завадів Стрийського району Львівської області по вул. О.Нижанківського, 60 площею 70,3 м.кв., що розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Даний іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 01.09.2008р., зареєстровано в реєстрі за № 5392. Того ж 01.09.2008р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами до припинення іпотеки, внесено до державного реєстру іпотек реєстраційний запис за реєстраційним №7832969 про обтяження майна іпотекою на підставі іпотечного договору від 01.09.2008р. будинку, внесено до єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційний запис за реєстраційним №7832616 про заборону відчуження власником ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору від 01.09.2008р. вищевказаного будинку. У звязку з простроченням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором кредитор звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовом про стягнення з позичальника достроково всієї суми кредиту та відсотків за користування ним. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 06.12.2010р. стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» 214 251,84 грн. боргу за кредитним договором, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який предявлено до виконання до ВДВС Стрийського МРУЮ. Постановою державного виконавця Бойко Л.Б. від 20.07.2011р. було відкрито виконавче провадження №27705257 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» грошових коштів в сумі 216071,84 грн. на підставі виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду від 01.03.2011р. Постановою державного виконавця Бойко Л.Б. від 27.09.2012р. виконавчий лист №2-3375 було повернуто стягувачеві ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» у звязку з тим, що стягувач відмовився залишити за собою непродане майно на підставі п. 3 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Державним виконавцем Бойко Л.Б. було вчинено напис (відмітку) на виконавчому листі, який скріплено печаткою органу ДВС про те, що виконавчий лист повернено згідно ст. 47 п.3 ЗУ «Про виконавче провадження», а залишок суми заборгованості станом на 31.08.2012р. становить 103383 грн. 02 коп. 20.05.2013 на підставі заяви ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» державним виконавцем Бойко Л.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №37962125 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» коштів в сумі 103383,02 грн. на підставі виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду від 01.03.2011р. у справі №2-3375. Постановою державного виконавця від 27.10.2015р. виконавче провадження №37962125 з примусового виконання виконавчого листа №2-3375 було закінчено у звязку з тим, що згідно предявлених боржником квитанцій борг в сумі 103383,02 грн. оплачено в повному обсязі. Постанову державного виконавця від 27.10.2015р. було скасовано постановою начальника ВДВС Стрийського МРУЮ від 04.02.2016р., виконавче провадження було 04.02.2016р. відновлено. Проте Стрийським міськрайонним судом постанови начальника ВДВС Стрийського МРУЮ від 04.02.2016 та державного виконавця від 04.02.2016р. було визнано незаконними та скасовано ухвалами Стрийського міськрайонного суду, і ці судові рішення набрали законної сили. Постановою державного виконавця від 19.08.2016р. виконавче провадження №37962125 закінчено. Відтак рішення Стрийського міськрайонного суду від 06.12.2010 у справі №2-3375 виконано, а у позивача немає перед відповідачем заборгованості за кредитним договором. З наведеного вбачається, що іпотека за укладеним між позивачем та відповідачем 01 вересня 2008р. іпотечним договором №6025/0021/325570 є припиненою внаслідок повного виконання позивачем зобовязань за кредитним договором. У звязку з припиненням кредитного та іпотечного договору, відомості про припинення іпотеки та заборон на відчуження майна підлягають державній реєстрації шляхом внесення записів до Державних реєстрів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у позові обставини, та суду пояснив, що ОСОБА_1 вказану суму боргу за судовим рішенням банку погасив, про що визнав сам банк у запереченні на позовну заяву. Це також видно з розрахунку, наданого банком, в якому останній платіж, яким ОСОБА_1 сплатив всю суму, що мала бути сплачена на підставі рішення суду, було здійснено 08.10.2015р., відтак зобовязання ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором є виконано, а іпотека з цієї дати припинена. Суми відсотків та пені, які наводить банк в розрахунку, не відповідають дійсності, оскільки такі нараховані на суму основного боргу, який погашений в жовтні 2015р. Аналогічно на неправильну суму осново боргу нараховані і суми за ранішній період. Всі суми заборгованості є припущенням банку і остаточна сума боргу банком не визначена. Банк не виставляє ОСОБА_1 вимог про сплату будь-яких сум саме на момент виконання рішення, тобто на момент виконання основного зобовязання, оскільки, в такому випадку, ОСОБА_1 мав би право заявляти про застосування позовної давності.

Представник відповідача позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснивши, що ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 22000 доларів США. Зобовязання ОСОБА_1 було забезпечене іпотекою. У звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк звернувся в суд про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду позовні вимоги банку задоволені. При цьому дія кредитного договору не припинялася. Звернутий до примусового виконання виконавчий лист за даним рішенням було виконано в жовтні 2015р. За період примусового виконання рішення суду нарахування відсотків та пені за кредитним договором продовжується, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім цього, представником відповідача надано суду заперечення проти позову та додаткові пояснення до нього, в обґрунтування яких покликається на те, що 01.09.2008р. між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/0021/82/59470, згідно якого ОСОБА_5 було надано кредит у розмірі 22000,00 доларів США на отрок до 01.09.2018 року із сплатою 14,35% річних. В забезпечення виконання умов Кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 01.09.2008р. укладено іпотечний договір №6025/0021/325570, відповідно до якого останнім передано в іпотеку Банку житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Завадів Стрийського р-ну Львівської обл. по вул. О.Нижанківського під №60. У звязку з неналежним виконанням Позичальником умов Кредитного договору в листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду про дострокове стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором в сумі 27086,20 дол. США, що в гривневому еквіваленті до національної валюти становить 214251,84 грн. Позовна вимога щодо розірвання кредитного договору банком не заявлялась. 06.12.2010р. Стрийським міськрайонним судом Львівської області було ухвалено рішення про задоволення позову Банку, на виконання якого був виданий виконавчий лист №2-3375. Таким чином, кредитні правовідносини між сторонами після ухвалення судом рішення не припинились. Виконавчий лист №2-3375 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором був предявлений Банком для примусового виконання у виконавчу службу в липні 2010 року, а фактично виконав боржник таке рішення в жовтні 2015 року, тобто з простроченням. Відтак, банк має право стягувати з позичальника нараховані після ухваленого судом рішення відсотки за користування кредитом та нараховану пеню за неповернення такого кредиту та відсотків. Заборгованість ОСОБА_1 перед банком по сплаті відсотків за користування кредитом, яка утворилась за період з 01.11.2013р. по 27.10.2015р., становить 717,70 доларів США. Крім цього, банком нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у відповідності до п. 16.7. Кредитного договору за період з 13.12.2013р. по 27.10.2015р., яка становить 19880,43 долари США. Аналіз ст.ст. 3, 17 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 526, 598, 599, 653 ЦК України, показує, що припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобовязання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Оскільки зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором від 01.09.2008р. не припинилося, відтак відсутні правові підстави для припинення іпотеки за Іпотечним договором №6025/0021/325570 від 01.09.2008р. та зняття заборони на відчуження нерухомого майна за цим договором. Враховуючи вищенаведене, вважаємо передчасним позов ОСОБА_1 про припинення іпотеки, оскільки наявність судового рішення, яке несвоєчасно виконане, не позбавляє права Банку на стягнення грошових коштів, передбачених умовами кредитного договору у звязку із простроченням виконання зобовязання. Сторонами погоджено у письмовій формі збільшений строк позовної давності до трьох років, що не суперечить цивільному законодавству.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, зважаючи на обґрунтування представника відповідача, викладені в запереченні та додаткових поясненнях до нього, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Житловий будинок №60 по вул. О.Нижанківського в с. Завадів Стрийського району Львівської області належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.11.2005р.

ОСОБА_1 та Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3») 01.09.2008р. уклали між собою кредитний договір №014/0021/82/59470, згідно якого кредитор надав позичальнику 22000,00 доларів США.

Виконання зобовязання позичальника за цим договором забезпечено іпотекою обєкта нерухомості житловим будинком з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Завадів по вул. О.Нижанківського,60 Стрийського району Львівської області (Іпотечний договір №6025/0021/325570 від 01.09.2008р., посвідчений 01.09.2008р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №5392).

У звязку з укладенням Іпотечного договору №6025/0021/325570 від 01.09.2008р. до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис за №7832969 та до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис за №7832616.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області в справі №2-3375/2010 від 06.12.2010р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» 214251,84 грн. боргу за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу.

Зі змісту даного рішення вбачається, що в суму заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» за кредитним договором було закладено заборгованість за кредитом, заборгованість зі сплати відсотків та пеня.

Виконавчий лист №2-3375 за даним рішенням, який виданий 01.03.2011р., звернутий ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до примусового виконання, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2011р. (ВП №27705257).

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження №27705257 державним виконавцем проведено стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» сум коштів, а саме 20.12.2011р. 20346,59 грн., 21.06.2012р. 64366,73 грн., 27.09.2012р. 27975,10 грн.

27.09.2012р. виконавчий лист №2-3375 повернуто стягувану у звязку з його відмовою залишити за собою непродане майно (постанова про повернення виконавчого документі стягувану від 27.09.2012р.).

20.05.2013р. ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» повторно подав виконавчий лист №2-3375 для примусового виконання і 20.05.2013р. виконавче провадження по його виконанню було відкрито (постанова про відкриття виконавчого провадження №37962125 від 20.05.2013р.), а 27.10.2015р. дане провадження було закрито у звязку з оплатою боржником боргу в розмірі 103383,02 грн. повністю (постанова про закінчення виконавчого провадження №37962125 від 27.10.2015р.).

04.02.2015р. постанову про закінчення виконавчого провадження №37962125 від 27.10.2015р. було скасовано начальником ВДВС Стрийського МРУЮ та виконавче провадження №37962125 було відновлено, про що свідчать постанова про задоволення скарги від 04.02.2015р. та постанова про відновлення виконавчого провадження від 04.02.2016р.

Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2016р. та 20.07.2016р. постанова начальника ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 від 04.02.2015 року про задоволення скарги ЛОД АТ «ОСОБА_6 ОСОБА_3» від 01.02.2016 року та постанова державного виконавця ВДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_7 від 04.02.2016 року про відновлення виконавчого провадження ВП №37962125 скасовані.

19.08.2016р. виконавче провадження ВП №37962125 закінчено, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2016р.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/59470 від 01.09.2008р., станом на 27.10.2015р. заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» складає: заборгованість за кредитом 14307,15 доларів США (327718,09 грн.), заборгованість за відсотками 717,70 доларів США (16439,56 грн.), пеня 20764,96 доларів США (475640,01 грн.).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 17 Закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина 3 ст. 17 Закону зазначає, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст. 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачено спеціальну позовну давність для окремих видів вимог. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом ч.3 ст. 10 та ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Частина 3 ст. 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

§1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (відкрита для підписання 4 листопада 1950 року, набула чинності 3 вересня 1953, ратифікована Україною 17.07.1997р.) гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру

Позовна давність тісно повязана із принципом правової визначеності (principle of legal certainty), який, у свою чергу, є «одним із фундаментальних аспектів верховенства права». Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на призначення позовної давності, повязуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу». Така мета слідує із принципу верховенства права, проголошеного в Преамбулі Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду України.

На засіданні Судової палати у цивільних справах 04 лютого 2015 року при розгляді справи №6-243 цс14 ВСУ зробив правовий висновок, згідно якого встановивши факт припинення основного зобовязання належним його виконанням, суд на підставі статті 599, частини першої статті 559, пункту першого частини першої статті 593 ЦК України обґрунтовано визнав припиненими й додаткові (акцесорні) зобовязання за договорами іпотеки і поруки.

За змістом правового висновку, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 04 листопада 2015 року при розгляді справи №6-1926цс15, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 30 липня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно правового висновку, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 06 квітня 2015 року при розгляді справи №6-2550цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом правового висновку, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 02 листопада 2016 року при розгляді справи №6-1174цс16, згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Згідно правового висновку, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 16 листопада 2016 року при розгляді справи №6-2469цс16, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом правового висновку, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 09 вересня 2015 року при розгляді справи №6-939цс15, статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє. але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобовязань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобовязання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Згідно правового висновку, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 травня 2016 року при розгляді справи №6-157цс16, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (Аналогічний правовий висновок зроблений ВСУ 23.09.2015р. в справі №6-1206цс15).

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що між сторонами 01 вересня 2008 року був укладений кредитний договір №014/0021/82/59470, на підставі якого ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 22000,00 доларів США.

У звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору кредитором була предявлена до позичальника вимога про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів і позичальник повинен був повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Однак в добровільному порядку позичальник заборгованість не погасив, тому вимога ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» про дострокове повернення позики та належних процентів була задоволена шляхом її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням від 06.12.2010р.

За даним рішенням ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» видано виконавчий лист, який було звернуто до примусового виконання (виконавче провадження відрито 20.07.2011р.). Станом на 27.10.2015р. заборгованість за рішенням суду боржником була погашена, в звязку з чим виконавче провадження 27.10.2015р. було закінчено.

Сторони визнали, що заборгованість за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2010р. погашена, про що вони ствердили в судовому засіданні і що вбачається з доданих до справи заперечення проти позову та додаткових пояснень до нього, тим самим визнано, що боржником виконано зобовязання повністю.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими.

Покликання представника відповідача на погоджений між сторонами збільшений строк позовної давності до трьох років суд вважає необґрунтованим виходячи з наступного. Дійсно, пунктом 16.7. Кредитного договору №014/0021/82/59470 від 01 вересня 2008р. передбачено, що до всіх правовідносин з укладення та виконання цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю в три роки. Однак, вказаний пункт не поширюється на зміну тривалості позовної давності і жодного іншого доказу наявності домовленості сторін про збільшення строку позовної давності суду не надано. Зазначення в кредитному договорі умови про збільшення строку позовної давності без відповідного погодження такої умови з позичальником шляхом скріплення її підписом останнього є порушенням вимог ст. 259 ЦК України, якою чітко встановлено вимоги до виду та форми домовленості про зміну тривалості позовної давності.

Суд не бере до уваги наданий відповідачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» за кредитним договором №014/0021/82/59470 від 01 вересня 2008р., оскільки суду не надано жодного доказу наявності обґрунтованих вимог ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про заборгованість за вказаним кредитним договором.

Таким чином, іпотека припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема його виконанням, проведеним належним чином.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у звязку із цим основного зобовязання за кредитним договором іпотека припиняється.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 319, 391, 598, 599 ЦК України, ст.ст. 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.1, 2, 4, 5, 26, 27, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором №6025/0021/325570, укладеним 01.09.2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 01.09.2008 та зареєстрованого реєстрі за №5392, у звязку з припиненням зобовязання.

Виключити в Державному реєстрі іпотек запис за №7832969 (про обтяження іпотекою житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Завадів по вул. О.Нижанківського,60 Стрийського району Львівської області, який було внесено у звязку з укладенням та посвідченням 01.09.2008 року іпотечного договору, зареєстрованого в реєстрі за №5392 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4І.) шляхом припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зняти заборону на відчуження житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Завадів по вул. О.Нижанківського,60 Стрийського району Львівської області, який належить ОСОБА_1, накладену 01.09.2008 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 у звязку з укладенням та посвідченням іпотечного договору в Єдиному реєстрі заборон за №7832616, шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Головуючий-суддя ОСОБА_8