Справа № 369/7258/15-ц
Провадження № 2/369/484/17
07.04.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Завойській В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно,
У липні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 23 серпня 2017 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49.35/336/07-НВС, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 191000,00 доларів США, зі сплатою 11,00% річних перемінна процентна ставка, 1,83 % річних фіксована процентна ставка за кредитом на строк з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2020 рік.
26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, ВАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги (відступлення).
Позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що він неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання ним не виконані, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 197412,34 грн., з яких: тіло кредиту 3 249 488,31 грн.; відсотки 780 556,82 грн.; пеня 167 367,21 грн..
В рахунок виконання основного зобовязання банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку згідно вимог ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».
У судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву, в якій представник позивача позов підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути в його відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки представник позивача у поданій до суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 49.35/336/07-НВС відповідно до умов п. 1 (частина № 1 базові умови кредитування) якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 191000,00 доларів США, з цільовим використанням кредиту для придбання нерухомого майна, з терміном користування з 23 серпня 2007 року по 23 серпня 2020 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 1,83 % річних, перемінна процентна ставка 11,00 % річних. Сума щомісячного платежу становить 2 545,52 доларів США.
Відповідно до умов п. 3.3.1. кредитного договору позичальник зобовязався погашати отриманий кредит на мовах, визначених цим договором; забезпечити повне повернення отриманого кредиту згідно з умовами цього договору не пізніше терміну остаточного повернення кредиту.
В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.
Відповідно до умов п. п. 2, 3 Додаткової угоди до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, укладеної 16 жовтня 2008 року банк надав позичальнику кредит у розмірі 191 000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки 15,5 % річних.
Згідно додаткової угоди № 2 до кредитного договору від 23 червня 2009 року сторони погодили та внесли зміни до кредитного договору щодо термінів сплати щомісячних платежів та процентної ставки. Згідно п. 2 додаткової угоди сторони погодили та встановили, що з 24 червня 2009 року по 23 листопада 2009 року процентна ставка становитиме 12,83 % річних, з 24 листопада 2009 року по 23 серпня 2020 року процентна ставка становитиме 15,77 % річних.
25 січня 2010 року ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якої сторони погодили та становили термін сплати щомісячного платежу: кожного 23 числа місяця з січня 2010 року по червень 2010 включно сплата 80 % від нарахованих відсотків щомісячно та щомісячно ? частини недоплачених відсотків, нарахованих у червні 2009 року; з липня 2010 року по червень 2013 року сплата залишку заборгованості за кредитом щомісячно ануїтетними платежами та щомісячно 1/36 частини недоплачених нарахованих відсотків за період з січня 2010 року по червень 2010 року включно; з липня 2013 року погашення заборгованості за кредитом щомісячно ануїтетними платежами.
27 липня 2012 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили та встановили процедуру та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування та сплати процентів за отриманим кредитом, сплати комісій, а також взаємні права та зобовязання сторін, що виникнуть при обслуговуванні кредиту.
Сторони погодили, що при надходженні до банку коштів для погашення заборгованості за кредитним договором, банк направляє ці кошти на погашення такої заборгованості згідно черговості: прострочені проценти за користування кредитом; прострочена до повернення сума кредиту; строкові проценти за користування кредитом; строкова заборгованість за кредитом; пеня за несплату в строк процентів за користування кредитом; пеня за неповернення в строк суми кредиту; штрафи, передбачені кредитним договором.
Банк має право в односторонньому порядку змінити черговість погашення боргових зобов'язань за кредитним договором, визначену даним договором.
Відповідно до умов п. 8 додаткового договору фактичний залишок заборгованості за кредитом на день укладання цього додаткового договору складає 160729,89 доларів США, що еквівалентно 1 284 714,01 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення додаткового договору.
Відповідно до п. 10.1 додаткового договору процентна ставка за кредитом починаючи з 27 липня 2012 року по 23 серпня 2020 року включно дорівнює 13 % річних.
Відповідно до умов п. п. 4.1, 4.2 іпотечного договору за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку з прострочкою виконання іпотекодавцем зобовязань за договорами, витратами повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов договорів, або умов цього договору.
Згідно умов п. 4.3 договору іпотеки передбачено, що при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця та боржника про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого імені (іпотекодавця), за умови, що кошти виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до умов п. п. 4.4, 4.5 іпотечного договору у випадку, коли виконання п. 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в тому числі звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку».
16 липня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 2 про внесення змін до іпотечного договору № 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року відповідно до умов якої сторонами було погоджено та викладено п. 1.1. іпотечного договору в новій редакції «на підставі кредитного договору іпотеко держатель надає іпотекодавцю кредит у розмірі 191 000,00 доларів США з терміном погашення до 23 серпня 2020 року, включно. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначається кредитним договором та всіма додатковими договорами до кредитного договору».
26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до умов п. 2.1 якого, продавець ПАТ «Кредитпромбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець ПАТ «Дельта Банк» - погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.
Згідно витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги по кредитному договору № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року відносно ОСОБА_1, а також по іпотечному договору № 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта банк» за вих. № 15 червня 2015 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 49.35/336/07-НВС від 23 серпня 2007 року становить 4 197412,34 грн., з яких: тіло кредиту 3 249 488,31 грн.; відсотки 780 556,82 грн.; пеня 167 367,21 грн..
За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, яка згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто, положенням ст. 392 ЦК України передбачено, що визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Враховуючи вищезазначене, для правильного вирішення даної справи слід з'ясувати, чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно та чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації права власності, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Однак, звертаючись з даним позовом до суду позивачем ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» звертався в позасудовому порядку до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно за договором іпотеки 33/336/І336/07-НВС від 23 серпня 2007 року.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року зазначено, що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.
Слід зазначити, що іпотекодержатель, згідно положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Разом з тим, умовами п.п. 4.2-4.3 іпотечного договору передбачено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, тому в даному випадку суд не наділений повноваженнями вирішувати спір у визначений позивачем спосіб.
Зазначене узгоджується і з положеннями п. 38 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року згідно якого у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 392, 526, 1054 ЦК України, ст. 88, 213, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.