Справа № 584/737/16-ц Провадження № 2/584/3/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19.04.2017 Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі Зікрати Я.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну справу за позовом ОСОБА_4міської ради Путивльського району Сумської області до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ :

Путивльська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2007 відповідач набув у приватну власність одноповерхову нежитлову будівлю по вул. Кірова, 50 в м. Путивль Сумської області.

При цьому взяв на себе зобовязання укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки, на якій знаходиться будівля, що передбачено п. 11 цього договору.

До теперішнього часу всупереч вимогам ст.ст. 125, 126 ЗК України відповідач використовує земельну ділянку без оформлення договору оренди землі, чим міській раді завдаються збитки у вигляді неотриманих доходів (орендної плати), розмір яких згідно акту комісії щодо визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам від 26.04.2016 за період з 02.02.2007 по 01.10.2015 складає 106035,49 грн.

Посилаючись на ці обставини, Путивльська міська рада просила стягнути з відповідача 106035,49 грн. збитків, а також судові витрати по справі.

Заявою від 12.12.2016 зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача збитки у вигляді неотриманих доходів (орендної плати) за період з 25.03.2013 по 01.10.2015 в розмірі 43779 грн. 98 коп. (а.с. 81-82).

В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що питання сплати орендної плати за землю, яка є одним із видів податків, є виключною компетенцією органів ДФС, а не міської ради, якою невірно застосовано до правовідносин сторін положення постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284. Крім того, законодавством, яке діяло на момент купівлі-продажу нежитлової будівлі, не передбачалося обовязку укладення договору оренди землі, який вже діяв з попереднім власником будівлі строком на 15 років. Під час звернення відповідача до міської ради йому було розяснено про неможливість укладення нового договору стосовно тієї самої земельної ділянки.

Представник третьої особи заперечень проти позову не мала та посилалася на те, що після укладення договору купівлі-продажу до відповідача перейшло право користування земельною ділянкою, а укладений договір купівлі-продажу припинив дію договору оренди землі на підставі положень ч.2 ст. 120 ЗК України, ч.1 ст. 377 ЦК України і ст. 7 Закону України «Про оренду землі».

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких міркувань.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01.02.2007 відповідач набув у приватну власність одноповерхову нежитлову будівлю за адресою : Сумська область, м. Путивль, вул. Кірова (на цей час - проспект ОСОБА_4), 50, на земельній ділянці площею 0,0552 га, яка знаходиться в комунальній власності ОСОБА_4 міської ради Сумської області (а.с. 122-136).

При цьому, продавцю за цим договором - ОСОБА_6, ця земельна ділянка була надана в платне користування строком на 15 років для комерційного використання на підставі договору оренди землі від 01.05.2006, зареєстрованого в Білопільському міжрайонному реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК, про що в Державному реєстрі земель внесено запис від 15.05.2006 за № 49 (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частина 1 ст. 93 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За змістом положень ст.ст. 122, 123 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

За приписами ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Д оговір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації

Беручи до уваги ці положення та те, що доля земельної ділянки при переході права власності на будівлю ані в договорі оренди землі від 01.05.2006, ані в договорі купівлі-продажу будівлі від 01.02.2007, визначена не була, суд вважає, що відповідач набув право користування земельною ділянкою на підставі ч. 2 ст. 337 ЦК України з моменту набуття права на будівлю та в подальшому був зобовязаний вчинити дії щодо оформлення цього права на земельну ділянку шляхом укладення відповідного договору.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.09.2016 в справі № 703/5377/14-ц, у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядкомвизначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 N 284.

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

Згідно з п.п. 1-3 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в України є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що плата за землю обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 288 цього ж Кодексу визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (ст. 21 Закону України «Про орендну землі», ст. 288 ПК України) право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець, якими для землі комунальної власності є сільські, селищні, міські ради (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі», ст. 80 ЗК України.

Комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам 26.04.2016 складено акт № 3, яким визначила неодержаний дохід в сумі 106035,49 грн. збитками, які нанесені міській раді за використання протягом 3162 днів земельної ділянки загальною площею 0,0552 га по вул. Курська, 50 в м. Путивль, без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (а.с. 26-28).

Разом з тим, згідно зі статтею 22 ЦК України збитками є : 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обовязок доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

В звязку з цим слід зазначити, що позивач будь-яких доказів використання відповідачем спірної земельної ділянки не надав, його тверджень щодо звернення з питань укладення договору й отримання розяснень від міської ради про неможливість укладення нового договору оренди не спростував, а інформацією Відділу Держгеокадастру у ОСОБА_4 районі Сумської області від 02.03.2017, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.03.2017 та листом Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 17.02.2017 (а.с. 169-174) підтверджено те, що у Державному земельному кадастрі станом на 07.03.2017 право оренди земельної ділянки площею 0,0552 га по проспекту І. Путивльського, 50, в м. Путивль зареєстроване за ОСОБА_6, а припинення договору оренди землі від 01.05.2006 чи зміни до нього не реєструвалися.

При цьому посилання третьої особи нате, що дія договору оренди землі від 01.05.2006 припинилася з часу укладення договору купівлі-продажу від 01.02.2007 на підставі ч.2 ст. 120 ЗК України, ч.1 ст. 377 ЦК України і ст. 7 Закону України «Про оренду землі»у редакції Закону № 1702-VI від 05.11.2009, суд вважає помилковим, оскільки в силу ст. 58 Конституції і ст. 5 ЦК України ці положення регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії в часі не мають, а до правовідносин сторін підлягає застосуванню редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, тобто в редакції станом на 01.02.2007.

Зазначене відповідає правовому висновку щодо застосування земельного законодавства у часі, зробленому Верховним Судом України у постанові від 19.02.2014 в справі № 6-162цс13.

Крім того, в силу ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

У пунктах 37-39 договору оренди землі від 01.05.2006 передбачено, що його дія припиняється у разі : закінчення строку на який його укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ліквідація юридичної особи - орендаря; в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однією із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є :

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

З пояснень представників позивача та третьої особи зясовано, що ОСОБА_6 як попередній власник нерухомості (орендар земельної ділянки) із заявою про припинення договору оренди землі від 01.05.2006, його розірвання чи внесення змін до нього з підстав, визначених законом або договором, до органу місцевого самоврядування не зверталася.

Відповідне рішення з цих питань позивачем не приймалося.

Не розірвано вказаний договір і в судовому порядку, що вказує на чинність зобовязання за цим договором, строк дії якого не сплив.

В силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо : заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Таким чином, оскільки відповідач набув право користування земельною ділянкою, на якій розміщена придбана ним нежитлова будівля, але не мав можливості укласти договір оренди землі в установленому порядку із незалежних від його волі причин наявності чинного договору оренди землі з попереднім власником будівлі, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку вини відповідача та причинного зв'язку між його бездіяльністю у вчиненні передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою та збитками, тобто усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків).

В звязку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь відповідача сплачений ним судовий збір.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 93, 120, 122-126, 156-157 ЗК України, ст.ст. 22, 376, 651, 654, 1166 ЦК України, ст.ст. 6, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову ОСОБА_4 міської ради Путивльського району Сумської області - відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_4 міської ради Путивльського району Сумської області на користь ОСОБА_5 275, 60 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлено в повному обсязі 24.04.2017.

Суддя : підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_7