УХВАЛА

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Павленка Євгена Олександровича під час виконання судового рішення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою посилаючись на те, що заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року було стягнуто з публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» (далі - ПАТ «Банк «Денмарк») на його користь грошові кошти, більшу частину з яких він отримав в акціонерному товаристві «Ощадбанк». На виконання цього рішення 10 грудня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист, на підставі якого 14 січня 2015 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (далі - Центральний ВДВС Чернігівського МУЮ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Проте до березня 2015 року він не отримав з виконавчої служби жодного документу. 2 березня 2015 року він надіслав скаргу на ім'я начальника Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про бездіяльність Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ, після чого тільки в другій половині березня 2015 року отримав поштову кореспонденцію від виконавчої служби, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2015 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 лютого 2015 року, не завірені належним чином та надіслані йому простою поштовою кореспонденцією.

Вважав, що державний виконавець Павленко Є.О. порушив вимоги п. 3.19, п. 3.20 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція) та положення ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не направив стороні виконавчого провадження копії вказаних постанов, не пересвідчився про їх отримання. Бездіяльністю державного виконавця йому завдано майнової шкоди, ним втрачена будь-яка можливість, щодо включення вимоги про повернення коштів 1982,51 грн до реєстру акцептованих вимог та стягнути із ПАТ «Банк «Денмарк», оскільки термін подачі заяв вимог кредиторів завершився 7 березня 2015 року, а строк пропущений з поважних причин для подання заяв кредиторам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачений.

Зазначав, що з приводу оскарження незаконних дій державного виконавця він пропустив строк звернення до суду зі скаргою, який просив поновити з підстав, що вперше про порушення своїх прав внаслідок бездіяльності державного виконавця він дізнався тільки 7 травня 2015 року, після отримання відповіді на його скаргу від начальника головного територіального управління юстиції і відразу звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом щодо бездіяльності державного виконавця. Рішенням цього суду від 1 грудня 2015 року, що набрало законної сили, йому відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що факт бездіяльності не був установлений. Також вважав, що 10-ти денний строк звернення до суду з скаргою на дії ДВС ним не порушено, оскільки бездіяльність головного державного виконавця триває на час розгляду даної скарги.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 2 березня 2016 року скаргу ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Справа в апеляційному порядку переглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявник звернувся з даною скаргою поза межами строку, встановленого ст. 385 ЦПК України. При цьому причини пропуску такого строку, наведені заявником, зокрема посилання на неправильно обраний ним спосіб захисту порушеного права, не можуть вважатись поважними.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 14 січня 2015 року на підставі виконавчого листа, виданого 10 грудня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області на виконання рішення цього суду від 23 жовтня 2014 року про стягнення з ПАТ «Банк «Денмарк» на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 1 982 грн 51 коп. в Центральному ВДВС Чернігівського МУЮ відкрито виконавче провадження.

23 січня 2015 року державним виконавцем Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

На підставі постанови заступника начальника Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ від 20 лютого 2015 року примусове виконання зазначеного рішення суду від 23 жовтня 2014 року було закінчено, оскільки офіційно оприлюднене повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

У червні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_7 звернулись до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди та просили встановити факт бездіяльності Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ щодо примусового виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року у частині ненаправлення стягувачу постанови від 14 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження та постанови від 20 лютого 2015 року про закінчення виконавчого провадження, стягнути на їх користь з держави Україна в особі Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 4 тис. грн шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року, в задоволенні вказаного позову відмовлено у зв'язку з обранням неналежного способу захисту права.

Залишаючи заяву без розгляду, суди виходили із того, що заявником пропущено строк звернення до суду з такою скаргою, який не підлягає поновленню, оскільки наведена ним причина пропуску такого строку, а саме обрання неналежного способу захисту права, не може вважатись поважною.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України встановлено строки для звернення із скаргою. Зокрема, передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки для звернення із скаргою є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, перебіг процесуального строку для звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця може розпочинатися не лише з моменту порушення прав чи свобод такої особи, але і з моменту виникнення реальної можливості заявника пересвідчитися у ймовірності порушення його прав у виконавчому провадженні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 грудня 2015 року, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_3 заяву про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим листом було направлено до Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ рекомендованим листом 29 грудня 2014 року, який було вручено 31 грудня 2014 року.

Виконавче провадження за заявою стягувача ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2/740/1218/14, виданим 10 грудня 2014 року, було відкрито 14 січня 2015 року, відповідно копія постанови підлягала направленню сторонам виконавчого провадження 15 січня 2015 року, а з врахуванням строків поштового обігу вже на кінець січня - початок лютого 2015 року реально існувала ймовірність порушення прав стягувача у виконавчому провадженні в зв'язку з неотриманням ним у визначені законом строки постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2015 року.

Відповідно до положень ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Проте, ОСОБА_3 2 березня 2015 року було подано скаргу не в порядку ст. 82 вказаного закону, а на ім'я начальника Головного ТУ юстиції у Чернігівській області Власенка В.Д. про бездіяльність Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ, яка надійшла до територіального управління юстиції 4 березня 2015 року, а 24 березня 2015 року за № П-115/10.1 було надано відповідь на скаргу.

Згідно змісту відповіді щодо розгляду скарги констатувався факт відкриття провадження за виконавчим листом № 2/740/1215/2014 від 10 грудня 2014 року, виданим Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ПАТ «Банк «Демарк» на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1 982 грн 51 коп. та про відкриття виконавчого провадження 14 січня 2015 року; наявність зведеного виконавчого провадження; винесення 20 лютого 2015 року постанов про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчих документів уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до положень ч.1 п.3-1, ч.5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», які отримано останнім 26 лютого 2015 року.

Відповідно до положень п.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, які згідно листа ПАТ «Банк «Демарк» могли бути пред'явленими у період з 6 лютого по 7 березня 2015 року, чим не скористався ОСОБА_3

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 грудня 2015 року, що набрало законної сили, встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2015 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 лютого 2015 року ОСОБА_3 отримав 19 березня 2015 року після звернення 2 березня 2015 року із скаргою до начальника ГТУ юстиції у Чернігівській області щодо ненадходження документів відносно направленої заяви про відкриття виконавчого провадження.

Факт отримання зазначених процесуальних документів виконавчого провадження в другій половині березня 2015 року також не заперечує ОСОБА_3 Тобто, направленням документів виконавчого провадження, не отриманих стягувачем, фактично державним виконавцем було усунуто допущені ним порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право, зокрема ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти клопотання.

Крім того, ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено інформаційне забезпечення виконавчого провадження, в силу якої з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

Відомості про виконавче провадження вносяться до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (далі - ЄДРВП) одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_3. зазначав, що про постанову від 23 січня 2015 року про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження він дізнався завдяки ідентифікатору доступу із ЄДРВП.

Ідентифікатор доступу вказується на постанові про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується і постановою від 14 січня 2015 року, копію якої (а.с.4), а також копію постанови про закриття виконавчого провадження заявник отримав 19 березня 2015 року, а тому з зазначеної дати він мав реальну можливість встановити ймовірність порушення його права у виконавчому провадженні в зв'язку не надсиланням йому як постанови про закінчення виконавчого провадження, так і постанови про приєднання до зведеного виконавчого провадження.

Проте, з такою скаргою до суду ОСОБА_3 звернувся лише у лютому 2016 року, що свідчить про пропуск ним строку, передбаченого ст. 385 ЦПК України.

Суди наведене врахували та вірно вважали, що неправильно обраний ОСОБА_3 спосіб захисту порушеного права при зверненні до суду з позовом у червні 2015 року про відшкодування шкоди, коли ним заявлялася вимога про встановлення факту бездіяльності Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ щодо примусового виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року у частині ненадсилання постанов про відкриття та про закриття виконавчого провадження, не може бути визнано поважною причиною для поновлення строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, як такого, що пропущений з поважних причин, оскільки за наявності чіткого врегулювання питання оскарження дій державного виконавця на законодавчому рівні він на власний розсуд всупереч встановленим нормам обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик