ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9382/16-ц
провадження № 2/753/899/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"25" квітня 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Леонтьєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію, суд -
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, яка, на її думку, порочить честь, гідність та ділову репутацію. Мотивуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2016 року в судовому засіданні в Дніпровському районному суді м. Києва відповідач як представник потерпілих під час з»ясування судом явки учасників процесу по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч.3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 187, ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ОСОБА_9 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 263 КК України сказав, що поведінка адвоката ОСОБА_2, що виявилась у неявці в судове засідання, свідчить про явну неповагу до суду (звукозапис судового засідання з 27 хв. 00 сек. по 27 хв. 19 сек.), при цьому суду було достойменно відомо, що вона не прибула в судове засадання з поважних причин, оскільки заздалегідь подала клопотання про відкладення розгляду вказаної справи у зв»язку з тим, що мала б бути зайнятою в іншому судовому процесі, де захищає інтереси обвинуваченого, що знаходиться під вартою в іншому населеною пункті, а також її неявка була підтверджена листком непрацездатності в період з 05 лютого по 14 лютого 2016 року, що долучено до вказаного клопотання, проте її неявку суд оцінив як неналежну поведінку, й, на її думку, така оцінка порочить честь, гідність та ділову репутацію як фахівця в галузі права.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити: визнати такими, що не відповідають дійсності та порочать честь, гідність та ділову репутацію її як адвоката відомості, які були поширені ОСОБА_3 в судовому засіданні 16 березня 2016 року, а саме: «… я з другої сторони можу сказати, що це явна неповага до суду…», й зобов»язати відповідача протягом п»яти днів з часу набрання чинності рішення спростувати неправду інформацію у той самий спосіб, в який ця інформація була поширена, а саме шляхом оголошення в судовому засіданні повідомлення про те, що розповсюджена ним інформація про адвоката ОСОБА_2, а саме: «… я з другої сторони можу сказати, що це явна неповага до суду…», - не відповідає дійсності.
Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.106), надіслав до суду письмові заперечення проти позову.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у їх задоволенні із наступних підстав.
Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.
Судом встановлено, що інформація, спростування якої вимагає позивач, є результатом участі сторін в судовому засіданні по розгляду кримінальної справи і в якому безпосередньо приймав участь позивач, й з точки зору сприймання ним цих подій і поширених відповідачем в залі судового засідання із застосуванням таких мовних засобів, які свідчать про те, що розповсюджена ним інформація є оціночними судженнями й вираженням власної позиції (звукозапис судового засідання під час з»ясування судом явки учасників процесу по кримінальному провадженні).
Так, відповідач сказав, що поведінка адвоката ОСОБА_2, що виявилась у неявці в судове засідання, свідчить про явну неповагу до суду (звукозапис судового засідання з 27 хв. 00 сек. по 27 хв. 19 сек.). Ці судження не висвітлені на будь-яких інформаційних носіях. При цьому, доказів тому, що відповідач розповсюджув оспорювану інформацію поза межеми судового засідання, матеріали справи не містять, й не спростовується позивачем.
Окрім того, позиція відповідача як учасника судового процесу щодо певної процесуальної дії, не може бути засудженою іншим учасником, оскільки остання має природу вираження особистої позиції, й ця позиція жодним чином не порушила честь, гідність та ділову репутацію позивачки.
Критична оцінка відповідачем певних фактів, не може визнаватися відомостями, що порочать особу позивача.
За таких підстав суд вважає, що позивач не довів порушення його права шляхом розповсюдження відносно нього недостовірної інформації поза межами судового засідання, відповідно, ці доводи оцінюються судом як припущення.
Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов»язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, осудження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлюваннями, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.
Інформація, висвітлена стороною у справі під час її пояснень в судовому засіданні, є підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації у разі, коли є звинувачення у скоєнні злочину чи образи, за винятком випадку, коли ця інформація була підставою пред'явленого позову, мала відношення до предмету позову, була доказом у справі та їм судом дана оцінка у судовому рішенні, а так само була предметом апеляційного чи іншого перегляду, в порядку встановленому процесуальним законом, та їм дана оцінка в судовому рішенні.
Виклавши, на свій погляд оціночні судження щодо явки учасника процесу в судове засідання, відповідач скористався своїм правом на вираження позиції, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством. При цьому зміст вищезазначених та досліджених документів не містить нецензурних висловлювань чи брутальних слів. Критична оцінка відповідачем певних фактів, не може визнаватися відомостями, що порочать особу позивача.
Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У п. 1 ст. 10 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів». Свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. У своїй основі ст. 10 Конвенції має за зразок ст. 19 Загальної декларації прав людини 1948 р., від якої мало чим відрізняється. Статтею 10 кожному забезпечено загальний захист «вираження поглядів». Аргументи, що висуваються на обгрунтування необхідності особливого захисту свободи вираження поглядів, інколи поділяють на дві групи: 1) свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є важливим інструментом досягнення інших суспільних цілей; 2) вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом - благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. Тією мірою, якою свобода слова розцінюється як відповідний інструмент, вона співвідноситься з двома спорідненими цілями. В найбільш широкому значенні свободу слова обгрунтовують як найкращий спосіб забезпечити можливість з'ясувати істину. Стверджується, що безперешкодне зіткнення і, як результат цього, перевірка думок та ідей є найкращим способом поповнення знань.
Водночас друга група аргументів, якими обгрунтовується необхідність вільного вираження поглядів, спирається на ідею про те, що вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві. Так само і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, може бути вкрай важливою для формування тих особистих переконань, що лежать в основі нашої здатності до самовизначення.
Подібну оцінку двостороннього характеру цього права виклав Європейський суд, який наполягав на тому, що свобода вираження поглядів «становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи» (справа «Лінгенс проти Австрії»).
Згідно зі ст. 34 Конституції України «кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір». Таким чином, у Конституції ніде не йдеться про винятки щодо «негативної» інформації.
Дослідивши поширену інформацію в системному зв'язку з положенням чинного законодавства про захист честі й гідності, суд приходить до висновку, що інформація, спростування якої вимагає позивач, є результатом участі позивачки в судовому засіданні по розгляду кримінальної справи і в якому безпосередньо приймав участь відповідч як захисник, й з точки зору сприймання позивачем цих подій і поширених відповідачем в залі судового засідання інформації - вираженої власної позиції щодо явки учасників процесу в судове засідання із застосуванням таких мовних засобів, які свідчать про те що розповсюджена інформація є оціночними судженнями й вираженням власної позиції, а тому, суд приходить до висновку, що ця інформація не носить негативний характер і не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Зазначені оціночні судження не є предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.
Оскільки за висловлювання оціночних суджень відповідач не може бути притягнутим до відповідальності, тому у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 34 Конституції України, ст.ст. 297, 299 ЦК України, ст.ст. 1, 471 Закону України "Про інформацію", ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 83, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію, - відмовити.
За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.
Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, подавши до апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Копію рішення невідкладно направити відповідачу рекомендованою поштою (зі зворотнім повідомленням).
Суддя: Коренюк А.М.