Справа № 265/2463/17
Провадження № 2/265/886/17
У Х В А Л А

12 квітня 2017 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, вивчивши матеріали заяви ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з заявою, якою просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з грудня 2015 року по вересень 2016 року в сумі 26780 гривень, в також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більш ніж за один місяць; судові витрати покласти на боржника.

Ознайомившись із даною заявою та доданими до неї документами, суддя приходить до наступного.

Виходячи зі змісту поданої заяви, вона подана в порядку позовного провадження та містить вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Статті 119 ЦПК України містять вимоги, яким має відповідати позовна заява, зокрема, позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Проте подана заява не відповідає наведеній вимозі, не містить зазначення позивача і відповідача.

Крім того, за ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У заяві ОСОБА_2 зазначає, що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Проте із даним твердженням суд погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте позовна заява крім вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі містить ще вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Втім, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з аналізу наведених положень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути сплачена судовим збором.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-1121цс16.

Визначаючи розмір судового збору, якій підлягає сплаті, суддя виходить з наступного.

За положеннями п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень.

Таким чином, за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач мала сплатити судовий збір в сумі 640 гривень (0,4 х 1600), однак всупереч вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України в матеріалах позовної заяви відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 в 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя-

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в мотивувальній частині недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу суду в частині визначення розміру судових витрат може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя