У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права на частину у спільному майні та визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок з визначенням частки майна в натурі та усунення перешкод в здійсненні права власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 жовтня 2015 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - та залишено її позовну заяву без розгляду.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_7 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилався на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 2006 року житловий будинок літ. «А», загальною площею 79,5 кв.м., житловою - 46,0 кв.м., який складається із трьох житлових кімнат та знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності йому - 2/3 ідеальних частки та ОСОБА_7 - 1/3 ідеальна частка.

Вказував, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу проживає за кордоном, участі в утриманні будинку в належному стані не приймає, коштів на проведення ремонтних робіт не надає, не займається його благоустроєм.

Зазначає, що вказаний будинок, згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Чернівці визнано ветхим, він перебуває в аварійному стані, а тому поділ майна в натурі між ними є неможливим.

Зазначав, що частка ОСОБА_7 в праві власності на житловий будинок є незначною, а саме - 1/3, вона не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування таким майном є неможливим. Припинення права власності не завдасть ОСОБА_7 істотної шкоди, оскільки у спірному будинку вона не проживає та забезпечена іншим житлом.

Ним на депозит суду внесено вартість частки майна ОСОБА_7 в сумі 124 898 грн.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд припинити право власності ОСОБА_7 на 1/3 ідеальну частку в спірному житловому будинку, визнати за ним право власності на 1/3 ідеальну частку в житловому будинку та стягнути з нього на користь ОСОБА_7 компенсацію вартості її частки в праві спільної власності на майно в розмірі 124 898 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/3 ідеальну частину у спільній частковій власності у будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію 1/3 ідеальної частини у будинку АДРЕСА_1 у розмірі 124 898 грн. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 ідеальну частину у будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - порушує питання про скасування рішення апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК Українивипадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-68цс14 від 02 липня 2014 року щодо припинення права особи на частку у спільному майні відповідно до статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Вирішуючи спір, суд апеляційної виходив із того, що частка відповідача є незначною, будинок є неподільним, ОСОБА_9 більше 10 років знаходиться за кордоном, спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, припинення її права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, а тому дійшов висновку про задоволення позову.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 16 травня 2000 року ОСОБА_6 є власником 2/3 ідеальних частин будинку по АДРЕСА_1.

1/3 ідеальна частина спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 травня 2000 року належить ОСОБА_7

У запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_7 зазначала, що крім частки у спірному будинку вона не має жодного іншого жилого приміщення та відповідно до довідки КЖРЕП № 6 від 11 вересня 2015 року № 95 вона зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1, тобто він є її житлом.

Проте суд апеляційної інстанції вказані заперечення не врахував.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_7 крім оспорюваного, належного їй на праві власності житла не має, правильно виходив з того, що припинення права відповідача на частку у спірному будинку завдасть їй істотної шкоди.

Безпідставно скасувавши законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова