АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/7143/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/361/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Митрофанової Л.В.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В. П.,

за участю: секретаря Чубіної А.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, житлово-будівельний кооператив «Восток-9» про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_4 вернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя вказавши, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 12 грудня 1987 р. по 03 лютого 2003 року. За час перебування у шлюбі вони вступили до житлово-будівельного кооперативу «Восток-9» та будучи членом ЖБК після введення будинку в експлуатацію відповідач отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1.

Їх сімя за спільні кошти набуті під час перебування у шлюбі, повністю виплатила пайовий внесок за вказану квартиру, тому відповідачем було отримано технічну документацію на квартиру та свідоцтво про право особистої власності від 19.09.1991 р. на квартиру № 59, право власності зареєстровано в бюро технічної інвентаризації.

Вона була зареєстрована та фактично проживала в спірній квартирі з 04 квітня 1988 р. по 10 липня 2014 р., відповідач не проживав у квартирі з 1998 року, не сплачував комунальні платежі за неї.

Оціночна вартість квартири станом на 31.08.2015 р. становить 98603,00 грн.

Оскільки згоди на добровільний поділ спільно нажитого нерухомого майна вона від відповідача не отримала, просить визнати двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, поділити у рівних частках вказану квартиру між нею та відповідачем, визнавши за кожним із співвласників право власності по 1/2 частці квартири, судові витрати стягнути з відповідача.

Позов неодноразово уточнювався і останню його редакцію позивач доповнила тим, що в період з 04.04.1988 року по 10.07.2014 року вона постійно проживала спірній квартирі та сплачувала витрати за комунальні послуги. До 2014 року право власності позивача ніким не оскаржувалось, в 2014 роді відповідач ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_6 В липні 2014 року позивачка у зв'язку з перешкоджанням в користуванні нерухомим майном переїхала мешкати за іншою адресою та з цього часу позивачу та її сину ОСОБА_7 почали перешкоджати в користуванні власністю, тому саме з 2014 року порушено право власності позивача. Як встановлено рішенням суду від 03.08.2015 року в справі за № 211/7878/14-ц в жовтні 2014 року відповідач ОСОБА_2 змінив замки на вхідних дверях та перестав впускати в квартиру ОСОБА_7

В грудні 2014 року ОСОБА_6 без дозволу як співвласниці квартири самоправно без належного права чи дозволу оформленого документально та без реєстрації місця проживання вселилась в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки є співвласницею зазначеної квартири. Таким чином, відповідач ОСОБА_6 зберегла за собою право користування жилим приміщенням за адресою: вул. Димитрова буд, № 112 кв. № 2 у м. Кривому Розі.

Зазначила, що ОСОБА_6, яка вселилась як член сім'ї відповідача ОСОБА_2, не набуває права користування займаним нею приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням або постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації та не отримала згоди співвласника (позивача).

На підставі вище наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2, визначити її частку у праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі 1/2 частки у праві власності, визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частці квартири за кожним та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с.123-127).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_4А на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи.

На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що матірю відповідача ОСОБА_9, було сплачено пайові внески, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження цього факту в матеріалах справи відсутні, а довідка № 145 не може бути доказом у справі, оскільки складена зацікавленою особою та є власною думкою автора.

Новий член кооперативу ОСОБА_2, який вступив до нього замість вибулої ОСОБА_9 міг набути право власності на квартиру тільки в разі сплати пайового внеску у повному обсязі. Однак матеріали справи не містять доказів такої сплати відповідачем самостійно, до укладення шлюбу з позивачем. Крім того, судом не досліджено обставини того, чи повертався ОСОБА_9 пайовий внесок, який суд вважав сплаченим нею в розмірі 3066 карбованців.

Крім того, на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 24 червня 1988 р. № 164, ОСОБА_2 19 вересня 1991 р. було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, а оскільки станом на цю дату сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, то на підставі ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю та ст. 16 Закону України «Про власність», на нерухоме майно поширюється режим спільної сумісної власності.

Вважає, що визначальною обставиною в даному випадку має бути дата оформлення права власності на спірну квартиру, що припадає на період існування шлюбу.

Крім того представник позивача посилається на те, що позивачем не порушено строк позовної давності для звернення з позовом до суду, оскільки про порушення свого права вона дізналась в жовтні 2014 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно контрольного талону до ордеру ОСОБА_9, матері ОСОБА_2, було надано в 1967 році в користування квартиру АДРЕСА_5 (Нікопольська) м. Кривого Рогу, яку вона отримала будучи членом житлово-будівельного кооперативу (а.с. 30-32 копії талону, зобовязання, свідоцтва про народження).

Вказане підтверджується довідкою ЖБК «Восток-9», який був створений на підставі рішення № 240 від 13.04.1966 р. виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих м. Кривого Рогу. Згідно вказаної довідки, позику на будівництво 2-кімнатної квартири в сумі 3066 карбованців брала ОСОБА_9. Первинний пайовий внесок 09 серпня 1966 року по квартирі № 59 внесла ОСОБА_9 в сумі 1226 карбованців 40 копійок в розмірі 40% вартості квартири. При створенні кооперативу ОСОБА_9 була першою прийнята в члени кооперативу та на неї був виписаний ордер. Погашення позики відбулося з 01.05.1967 р. по 01.05.1982 р. протягом 15-ти років поквартально в сумі 30,66 карбованців. Останній внесок був зроблений ОСОБА_9 в травні 1982 року (а.с. 34-36 копії довідок, виписки).

Однак згідно довідки ЖБК «Восток-9» від 21 березня 2016 р. платіжні документи про сплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_4 не збереглися (а.с. 106 довідка).

Згідно протоколу засідання загальної житлової комісії виконкому Довгинцівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 1986 р. вирішено на підставі заяви ОСОБА_9 дозволено внести зміни в умови договору найму житлових приміщень за клопотанням ЖБК, - ОСОБА_2 на 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_6 площею 42,8 кв.м., склад сім'ї 1 чол. за заявою матері (а.с. 68 копія протоколу).

ОСОБА_4 перебувала з відповідачем у шлюбі з 12 грудня 1987 р., який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2002 р. між ними розірвано (а.с. 7, 29 копії свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду).

Відповідач ОСОБА_2 отримав ордер № 119 серія Н на право користування квартирою № 59 в будинку № 118 по вул. Димитрова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, виданого на підставі рішення № 164 від 24.06.1988 р., в ордері зазначено переоформлення (а.с. 8 копія ордеру).

Тобто квартиру в ЖБК, він отримав по заяві матері вже після повної сплати нею пайових внесків.

22 травня 1990 року ОСОБА_9 померла (а.с. 42 копія свідоцтва про смерть).

Згідно свідоцтва про право власності від 19 вересня 1991 р. виданого на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 24 червня 1988 р. № 164, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 13 копія свідоцтва).

Згідно довідки ЖБК «Восток-9» від 07.12.2014 р. ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала з 04.04.1988 р. по 10.07.2014 р. АДРЕСА_7 (а.с. 73 копія довідки).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що спірну квартиру в ЖБК, відповідач отримав по заяві матері вже після повної сплати нею пайових внесків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно статті 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

У пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань.

Відповідно до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону України «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) - пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні.

До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

У п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року, зазначено, що поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду.

Згідно вимог частини першої статті 146 ЖК України поділ квартири у будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення у займаній ними квартирі.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що пайові внески за спірну квартиру повністю внесла мати відповідача ОСОБА_9, яка на момент отримання ордеру на квартиру була членом житлово-будівельного кооперативу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що матірю відповідача ОСОБА_9, було сплачено пайові внески, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження цього факту в матеріалах справи відсутні, а довідка № 145 не може бути доказом у справі, оскільки складена зацікавленою особою та є власною думкою автора колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно контрольного талону до ордеру ОСОБА_9, матері ОСОБА_2, було надано в 1967 році в користування квартиру АДРЕСА_5 (Нікопольська) м. Кривого Рогу, яку вона отримала будучи членом житлово-будівельного кооперативу (а.с. 30-32 копії талону, зобовязання, свідоцтва про народження).

Вказане підтверджується довідкою ЖБК «Восток-9», який був створений на підставі рішення № 240 від 13.04.1966 р. виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих м. Кривого Рогу. Згідно вказаної довідки, позику на будівництво 2-кімнатної квартири в сумі 3066 карбованців брала ОСОБА_9.

Первинний пайовий внесок 09 серпня 1966 року по квартирі № 59 внесла ОСОБА_9 в сумі 1226 карбованців 40 копійок в розмірі 40% вартості квартири. При створенні кооперативу ОСОБА_9 була першою прийнята в члени кооперативу та на неї був виписаний ордер. Погашення позики відбулося з 01.05.1967 р. по 01.05.1982 р. протягом 15-ти років поквартально в сумі 30,66 карбованців. Останній внесок був зроблений ОСОБА_9 в травні 1982 року (а.с. 34-36 копії довідок, виписки).

Однак згідно довідки ЖБК «Восток-9» від 21 березня 2016 р. платіжні документи про сплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_4 не збереглися (а.с. 106 довідка).

Крім того, сама позивач, посилаючись на те, що вона з відповідачем сплачувала пайові внески, не надала жодного належного та допустимого доказу, в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України, на підтвердження вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що новий член кооперативу ОСОБА_2, який вступив до нього замість вибулої ОСОБА_9 міг набути право власності на квартиру тільки в разі сплати пайового внеску у повному обсязі. Про те, що матеріали справи не містять доказів такої сплати відповідачем самостійно, до укладення шлюбу з позивачем. Крім того, судом не досліджено обставини того, чи повертався ОСОБА_9 пайовий внесок, який суд вважав сплаченим нею в розмірі 3066 карбованців зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що, визначальною обставиною в даному випадку має бути дата оформлення права власності на спірну квартиру, що припадає на період існування шлюбу не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову ОСОБА_4 з тих підстав, що відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно статті 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

У пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань.

Відповідно до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону України «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) - пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Оскільки пайові внески за квартиру повністю внесла мати відповідача ОСОБА_9, яка на момент отримання ордеру на квартиру була членом житлово-будівельного кооперативу немає підстав вважати спірну квартиру спільним майном сторін по справі.

Надані представником третьої особи суду апеляційної інстанції письмові пояснення від 06 лютого 2017 року, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, не спростовують довідки від 14.12.2015 року, оскільки іншої довідки, зокрема про відсутність доказів про сплату пайових внесків ОСОБА_9, суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: