УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення третейського суду,

встановив:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 27.11.2015 року по справі № 2036/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В своїй заяві посилався на те, що 27.11.2015 року Постійно діючий третейський суд при Асоціації Українських Банків (третейський суддя Мороз О.А.) у м. Києві, по вул. М. Раскової, 15 по справі № 2036/15 про стягнення боргу, було прийнято рішення, яким ухвалено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 22 490,55 Євро заборгованості та 5 957,40 грн. третейського збору. Вказане рішення вважає незаконним, оскільки, суд розглянув справу, яка йому непідвідомча. Про наявність рішення дізнався лише 22.08.2016 року при розгляді цивільної справи про стягнення боргу в іншому суді, у зв'язку з чим просив поновити строк звернення до суду.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали обставини викладені в заяві та вимоги, просили їх задовольнити.

В судове засідання представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, просив відмовити у задоволенні заяви з підстав викладених у письмових запереченнях.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи сповіщалася згідно норм процесуального законодавства.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи № 2036/15, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 листопада 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А, відповідно до третейської угоди, яка міститься в кредитному договорі № 750/4-4376 від 21.12.2006 року (пункт 6.2), укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, і в договорі поруки № 750/4-4377 від 21.12.2006 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (пункт 5.2), винесено рішення, на підставі якого позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по договору кредиту в сумі 22 490,55 Євро та 5 957,40 грн. третейського збору.

Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 389-1 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В суді встановлено, що оскаржуване рішення було постановлено третейським судом 27 листопада 2015 року, отримано лише 02.11.2016 року, при особистому зверненні до суду. Ні виклик до суду, ні копію рішення заявник з третейського суду по пошті не отримував. Викладені обставини дають підстави суду поновити заявнику строк звернення до суду з даною заявою.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14. Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-856цс15 від 02.09.2015 року, боржник за кредитним договором, який укладено між Банком та позичальником, є споживачем послуг Банку, кредит надався в іноземній валюті, у зв'язку з чим спір щодо стягнення заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий.

Така ж позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 04.11.2015 року, Постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1716цс15.

Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається зі справи, заявник просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 2036/15 постановлене 27.11.2015 року, тобто після внесення змін до Закону № 2983-VI від 3 лютого 2011 року.

Судом враховується те, що кредитний договір укладено з фізичною особою, яка є споживачем банківських послуг. Особа, яка є поручителем, згідно договору поруки, несе перед кредитором солідарну відповідальність за виконання споживачем банківських послуг-позичальником, зобов'язань щодо повернення суми кредиту.

В даному випадку позичальник, який є фізичною особою та боржником за умовами кредитного договору, є споживачем банківських послуг, і поручитель несе однакову відповідальність поряд з позичальником, і при розгляді спорів за кредитними договорами, а в даному випадку і стягнення боргу, вирішуються права та обов'язки як позичальника, так і поручителів, які випливають з Конституції України та Законів України.

За наявності у спорі суб'єктивного складу сторін, якими є кредитор та поручитель джерело виникнення вимог кредитора залишається незмінним, оскільки спір виник щодо заборгованості за наданим на задоволення споживчих потреб, тобто правовідносини виникли із споживчого кредиту.

У зв'язку з чим заява про скасування рішення третейського суду підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги заперечення представника банку, оскільки вони суперечать діючому законодавству України.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом - стаття 55. Статтею 124 визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 125 встановлено система судів загальної юрисдикції в Україні, яка будується за принципами територіальності і спеціалізації - найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України; вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі суди; відповідно до закону діють апеляційні та місцеві суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997 року, щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України встановлено, що частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В даному випадку, права Банку, як учасника зобов'язальних правовідносин, нічим не порушуються, оскільки він має право на звернення до суду, який визначений основним законом України - Конституцією України, за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі заявником було оплачено згідно квитанції судовий збір у розмірі 276,00 грн., ці кошти підлягають відшкодуванню на користь заявника.

Враховуючи викладене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 5, 6, 51 Закону України «Про третейські суди», Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України від 02.09.2015 року по справі № 6-856цс16, Постановами Верховного Суду України від 04.11.2015 року, 11.11.2015 року, ст.ст. 88, 360-7, 389-1-389-6 ЦПК України суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення третейського суду - задовольнити в повному обсязі.

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків (третейський суддя Мороз О.А.) від 27.11.2015 року в справі № 2036/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків (третейський суддя Мороз О.А.) від 27.11.2015 року в справі № 2036/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір - 276 грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: