АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2523/17 Справа № 185/4903/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна»

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 2014 року між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 00087, згідно якого відповідач повинен був придбати автомобіль марки Ford Focus, вартістю 12680,40 євро. При укладенні договору він сплатив відповідачу 100000 грн., проте дізнавшись про відсутність у нього ліцензії на операції із надання фінансових послуг, вирішив розірвати укладений договір. Йому було повернуто частину сплачених коштів в розмірі 44969 грн. 40 коп., тобто неповернутою сумою лишилось 55030 грн. 60 коп., яка складається із сплаченого адміністративного платежу та частини авансового платежу, яку отримав відповідач. Укладений договір фінансового лізингу має несправедливі ознаки, оскільки в ньому обмежені права лізингоодержувача як споживача, звужені обовязки та повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №00087 від 29.12.2014 р., стягнути сплачені адміністративний та авансовий платежі в сумі 55030, 60 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір № 00087 фінансового лізингу від 29 грудня 2014 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 сплачені адміністративний та авансовий платежі в сумі 55 030 грн.60 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційної скаргою та, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 00087, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді транспортного засобу Ford Focus Універсал, вартістю на дату підписання договору 12680,40 євро, та передати цей транспортний засіб у користування позивача, який у свою чергу зобовязався до отримання предмету лізингу оплатити передбачені цим договором платежі та сплачувати за користування автомобілем щомісячні лізингові платежі в розмірі на момент укладення договору 528,35 євро, негайно повернути предмет лізингу у випадках, передбачених договором (а.с.22-27).

Згідно п. 9.1 Договору фінансового лізингу та додатку №1 авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі, а саме - 6340,20 євро. Адміністративний платіж складає 1268,04 євро (а.с.7).

Згідно копій квитанцій (№ 0.0.332618152.1 та № 0.0.332619194.1) від 29.12.2014 року позивачем на виконання умов договору фінансового лізингу було сплачено на рахунок ТОВ «Євролізинг Україна» авансовий платіж у сумі 74449 грн. та адміністративний платіж у сумі 25551 грн. (а.с.14).

Судом встановлено, що умови пункту 1.4 оспорюваного договору (про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець) суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності автомобіля суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Також пункт 12.13 розділу 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Передбачене пунктом 1.7. вказаного договору зобовязання лізингоодержувача сплатити адміністративний платіж в розмірі 10% предмета лізингу за організацію оформлення даного договору виходять за межі переліку передбачених законом платежів.

Спірний договір фінансового лізингу № 00087від 29 грудня 2014 року, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», укладено за відстуності у ТОВ «Євролізинг Україна» відповідної ліцензії на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Спірний договір фінансового лізингу № 00087 від 29 грудня 2014 року не був нотаріально посвідчений.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 216, 799, 806, 808 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо недійсності оспорюваного договору лізингу і необхідності застосування наслідків такої недійсності.

Доводи апеляційної скарги про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів», так як вони урегульовані спеціальним законом - Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є безпідставними, оскільки договір про надання фінансової послуги, яка надається фізичній особі для задоволення її особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, повинен відповідати положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання апелянта на те, що в рішенні суду відсутні докази та конкретні посилання, що свідчать про порушення прав та інтересів позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції шляхом аналізу конкретних пунктів договору обґрунтовано встановлено, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ТОВ «Євролізинг Україна» не є фінансовою установою, а тому за наявності Довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг, може надавати послуги з фінансового лізингу, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не враховано, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами та після отримання відповідної ліцензії.

Доводи апеляційної скарги про те, що для договорів фінансового лізингу необхідність нотаріального посвідчення договорів не встановлено спеціальним законодавством України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такий імператив встановлено нормами ЦК України, які є загальнообовязковими та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність рішення суду першої інстанції в частині застосування реституції та щодо визнання договору в цілому недійсним також були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, вони зводяться до незгоди з висновками суду, субєктивного тлумачення апелянтом норм права на свою користь і не впливають на встановлені судом фактичні обставини справи.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна» відхилити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3