АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3333/10 Номер провадження 22-ц/786/1400/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів : Лобова О.А., Хіль Л.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2017 року за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-3333/10, виданий Київським районним судом м. Полтави 24 листопада 2010 року для примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2010 року про стягнення з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № МL-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 183008,34 грн.

Вважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню з тих підстав, що по-перше пред'явлений до виконання з пропуском встановленого законом строку, по-друге з Кредитором 28 лютого 2012 року було укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно умов якого Кредитор допускає прощення боргу за умови сплати позичальником на його користь 5590,69 грн., що в свою чергу у встановлені строки виконано заявником.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що судом в повному обсязі не встановлено фактичних обставин у справі, що мають істотне значення та не надано їм належної оцінки. Зазначає, що з метою виконання рішення суду про стягнення з нього 183008,34 грн. між сторонами відбулося позасудове врегулювання шляхом добровільного відчуження заявником іпотечного майна та направлення виручених коштів в сумі 159424 грн. на погашення заборгованості. Після чого, між ним та Кредитором 28 лютого 2012 року був укладений додатковий договір до кредитного договору, згідно умов якого Кредитор визначив, що за умови здійснення боржником сплати відступного в розмірі 5590,69 грн. буде здійснено анулювання (прощення) боргу та позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед кредитором в повному обсязі. Умови додаткового договору апелянтом виконано повністю у встановлені строки. Таким чином, цивільно-правове зобов'язання припинилося в 2012 році. Однак, Кредитор в подальшому, зловживаючи своїми правами без достатніх правових підстав, звернув виконавчий лист від 24.11.2010 року до примусового виконання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд прийшов до висновку, що заявником не доведено наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначених ч. 4 ст. 369 ЦПК України та главою 50 розділу І книги п'ятої ЦК України.

Колегія суддів в повному обсязі не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК України, згідно якої суд у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму за кредитним договором № МL-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 183008,34 грн., в тому числі: борг по поверненню кредиту 170267,32 грн., борг по сплаті процентів 11232,30 грн., пеня 1408,72 грн., штраф 100 грн., а також 1820 грн. судових витрат, всього 184828 грн. 34 коп. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року - 183008,34 грн., 1820 грн. судових витрат, а всього 184828 грн. 34 коп. на предмет іпотеки нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 липня 2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради взамін договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2006 року, з наданням ПАТ «ОТП Банк» права продажу будь-якій особі покупцеві і отримання коштів від продажу зазначеного об'єкта нерухомого майна, отримання оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, витягів з реєстру прав власності для відчуження, всіх інших необхідних документів для оформлення продажу зазначеного об'єкта нерухомого майна, права підпису договору купівлі-продажу цього об'єкта нерухомого майна (а.с.66-68). Рішення суду набрало законної сили 15 жовтня 2010 року.

24 листопада 2010 року Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист № 2-3333/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 183008,34 грн. та 1820 грн. судових витрат,всього 184828 грн. 34 коп. (а.с.109-110).

Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (а.с.77-84).

28 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», представники якого діяли на підставі нотаріально посвідченого договору та договору комісії від 18.03.2011 року між Банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № МL-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року (а.с.107-108).

Відповідно до розділу 2 додаткового договору незважаючи на інші положення Кредитного договору сторони домовились, що Позичальник до 29 лютого 2012 року зобов'язується погасити Боргові зобов'язання в розмірі 5590,69 грн., що на дату укладення цієї угоди складає гривневий еквівалент 700 доларів США. Сторони домовились, що повернення Кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України шляхом внесення готівки на Транзитний рахунок Банку. За умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору сторони домовились, що Кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 1400 доларів США, що еквівалентно 11181,38 грн. і Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед кредитором в повному обсязі (п.2.1.1.-2.1.3.).

Відповідно до п. 3.1. Додаткового договору сторони домовилися, що у випадку виникнення розбіжностей між положеннями Кредитного договору та цього Додаткового договору, положення цього Додаткового договору підлягають пріоритетному застосуванню.

Згідно квитанції № 9 від 28 лютого 2012 року ОСОБА_2 сплачено на користь Банку 5590,69 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості (а.с.106).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2013 року замінено сторону у виконавчому провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2010 року по справі № 2-3333/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет застави з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

14 травня 2013 року Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження за заявою стягувача ПАТ «ОТП Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 19813,65 грн. згідно виконавчого листа № 2-3333/10 від 24.10.2011 року, виданого Київським районним судом м. Полтави (а.с.136).

Враховуючи те, що рішення суду на підставі, якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 15 жовтня 2010 року, то трирічний строк пред'явлення до виконання виконавчого документа не пропущений.

За таких обставин, твердження заявника про пропуск строку пред'явлення виконавчого документу до виконання є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що умовами додаткового договору визначено підстави для припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 600, 605 ЦК України, які передбачають, що за умови здійснення боржником сплати відступного в розмірі 5590,69 грн. в строк до 29 лютого 2012 року Кредитором буде здійснено анулювання (прощення) боргу та позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед кредитором в повному обсязі. Таким чином, додатковим договором визначено підстави для припинення цивільно-правового зобов'язання між сторонами.

Суд першої інстанції належним чином не встановив всіх фактичних обставин у справі, не перевірив здійснення боржником дій на погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого неправильно дав оцінку умовам додаткової угоди до кредитного договору, які належним чином виконані боржником.

Із встановлених апеляційним судом фактичних обставин у справі та наданих апелянтом доказів на підтвердження своїх доводів, вбачається, що з метою виконання умов кредитного договору та добровільного виконання рішення суду від 04 жовтня 2010 року боржником ОСОБА_2 вчинені дії щодо продажу нерухомого майна, на яке судовим рішенням було звернуто стягнення.

На засіданні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 22 липня 2011 року погоджено реалізувати заставне майно, що належить ОСОБА_2 (а.с.148).

Згідно договору купівлі-продажу від 29.07.2011 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 нежитлові приміщення (офіс) за адресою АДРЕСА_1 за 159424 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дубовою Т.В. (а.с.149).

В цей же день кошти, які були отримані від реалізації нерухомого майна в сумі 159424 грн. були зараховані на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року, що підтверджується квитанцією № 49 від 29 липня 2011 року (а.с.150).

29 липня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало державному реєстратору заяву про вилучення обтяження об'єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.151). В цей же день запис про обтяження нерухомого майна з Державного реєстру іпотек виключено (а.с.153).

На виконання умов п. 2.1.1. Додаткового договору № 2 до кредитного договору боржником 28 лютого 2012 року сплачено кошти на погашення кредитного заборгованості в сумі 5590,69 грн., що підтверджується квитанцією № 9 (а.с.106).

Колегія суддів вважає, що боржником належними і допустимими доказами доведено, що після погашення ним основної суми кредитної заборгованості за договором № ML-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 159424 грн. під час добровільного виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість в розмірі 183008,34 грн., та виконання умов Додаткового договору № 2 від 28.02.2012 року відбулося припинення зобов'язання на підставі статей 600, 605 ЦК України.

Таким чином, висновки суду про те, що наявність укладеного 28 лютого 2012 року додаткового договору не свідчить про наявність підстав для припинення цивільно-правових зобов'язань, оскільки умовами додаткового договору відбулося лише прощення боргу в розмірі, еквівалентному 11181,38 грн., є невірними та такими, що не відповідають дійсним обставинам та умовам додаткового договору в їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що додатковою угодою було врегульовано питання щодо погашення залишку заборгованості після здійснення часткового погашення ОСОБА_2 стягнутої кредитної заборгованості в розмірі 183008,34 грн. шляхом зарахування коштів в сумі 159424 грн. від реалізації іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості.

Оскільки боржником п. 2.1.1. додаткової угоди було виконано повністю у встановлені строки, то згідно п. 2.1.3. з врахуванням п. 3.1., позичальник вважається таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед Кредитором в повному обсязі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п. 2, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2017 року - скасувати.

Постановити нову, якою заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 2-3333/10 року, виданий 24 листопада 2010 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-D00/163/2006 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 183008,34 грн. та 1820 грн. судових витрат,всього 184828 грн. 34 коп. на виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не підлягає оскарженню.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) О.А.Лобов (підпис) Л.М.Хіль

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін