Номер провадження 2/756/228/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Яценко Н.О.

при секретарі Хоменко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: служба у справах дітей Оболонської РДА в м.Києві, Національна поліція України Головне управління Національної поліції у м.Києві про визнання особи такою, що втратив право користування квартирою , -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення. У грудні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

10 лютого 2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва було залишено без розгляду первісні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовують наступним.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2002 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях.

19 листопада 2009 року позивачі за зустрічним позовом зареєстрували до зазначеної квартири ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_2 та перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 1983 року по 18.04.2000 року.

Проте, з 2014 року ОСОБА_3 почав зловживати спиртними напоями, у зв'язку з чим позивачі за зустрічним позовом наполягали на його виселенні, однак ОСОБА_3 добровільно відмовився виселятися.

До того ж 01 січня 2015 року відповідач за зустрічним позовом наніс ОСОБА_1 тяжкі тілесні ушкодження (проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки), після чого співвласники квартири вигнали його з помешкання.

14 квітня 2015 року ОСОБА_3 надав розписку, згідно якої зобов'язувався виписатись зі спірної квартири. Проте відповідач за зустрічним позовом продовжує перебувати на реєстраційному обліку, на прохання позивачів не реагує, ніколи не відшкодовує будь-яких витрат з оплати комунальних послуг.

Позивачі за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В попередніх засіданнях пояснював, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він має право в ній проживати, проте його в квартиру не пускають.

Представник Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві у судовому засіданні просив розглянути позовні вимоги, не порушуючи права дітей, які зареєстровані у спірній квартирі.

Представник Головного управління Національної поліції у м. Києві у судовому засіданні позовні вимоги залишив на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2002 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_1 (а.с.45).

Згідно довідки форми № 3 від 07 жовтня 2015 року у вищезазначеній квартирі зареєстровані позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, малолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6 та з 20.11.2009 відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу між позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 шлюб було розірвано 18 квітня 2000 року (а.с.44).

Ні підставі ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як встановлено судом з вищенаведеного, спірна квартира була придбана ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4 після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3, а тому вона не є об*єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року встановлено, що 1 січня 2015 року ОСОБА_3, будучи у стані алкогольного сп'яніння, у квартирі АДРЕСА_1, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, взяв з кухонної шухляди ніж та умисно завдав одного удару в область живота ОСОБА_1 Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 57 від 13 лютого 2015 року ОСОБА_1 було спричинено рану веретеноподібної форми довжиною до 1 см на лівій переднє-бічній поверхні черевної стінки над крилом тазової кістки, з рівними краями та рановим каналом, що відходить від неї в напрямку спереду-назад, зліва-направо, зверху-вниз, довжиною до 10 см, по ходу якого перетинається тонка кишка на відстані 20 см від ілеоцекального згину - проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) (а.с.49-52).

Також відповідно до вищенаведеного вироку від 29 квітня 2015 року вбачається, що у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав, підтвердивши обставини вчиненого.У вчиненому кається та просить його суворо не карати, а саме не позбавляти волі. При цьому зазначив, що знову влаштується на роботу, а також з метою уникнення будь-яких конфліктів зі своєю колишньою дружиною буде проживати окремо (а.с.49-52).

Окрім того ОСОБА_3 під час розгляду відносно нього кримінального провадження 14 квітня 2015 року надав розписку, відповідно до якої зазначив, що він жодних претензій до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не має і зобов'язується виписатись з квартири АДРЕСА_1 (а.с.48).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В ході розгляду справи встановлено, що у сторін існують неприязні стосунки, ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями. Як пояснювала ОСОБА_1 в квартирі також проживають неповнолітні діти , котрі його взагалі бояться, спільне проживання з ним не можливе. Також зазначала, що ОСОБА_3 їй постійно погрожує, останній раз двічі підпалював вхідні двері в квартиру.

ОСОБА_3 в судових засіданнях пояснював, що іншого житла, окрім спірної квартири у нього не має. Проте, як зазначала ОСОБА_1, що не заперечувалося ОСОБА_8, ними АДРЕСА_2 в рівних частках придбано нежитлове приміщення, а тому суд вважає, що продавши належну частку відповідач не позбавлений можливості вирішити своє житлове питання.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України,

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачі є співвласниками спірної квартири, у якій також зареєстрований відповідач за зустрічним позовом, який створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а також з урахуванням того, що на даний час він не є членом сім'ї позивачів, а також те, що спільне проживання в квартирі є неможливим, також враховано ту обставину, що вироком суду встановлено, що з метою уникнення будь-яких конфліктів зі своєю колишньою дружиною буде проживати окремо, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

На підставі ч. 1 ст. 60 СК України, ст.ст. 319, 391 ЦК України; керуючись ст. 10, 11, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 224-225 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: служба у справах дітей Оболонської РДА в м.Києві, Національна поліція України Головне управління Національної поліції у м.Києві про визнання особи такою, що втратив право користування квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: