У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого тепловодопостачання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є мешканцями квартири АДРЕСА_1. Оскільки за відповідачами існує заборгованість за спожиті послуги з централізованого тепловодопостачання, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути загальну суму заборгованості за період з жовтня 2010 року по липень 2015 року у розмірі 27 721 грн 44 коп.

Рішенням Вінницького міського суду від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року, позов КП «Вінницяміськтеплоенерго» задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КП «Вінницяміськтеплоенерго» 27 721 грн 44 коп. за період з жовтня 2010 року по липень 2015 року включно, яка складається з: 21 016 грн 36 коп. - боргу за спожиті послуги централізованого теплопостачання; 2 422 грн 81 коп. - 3% річних та 4 282 грн 27 коп. - інфляційних втрат. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що між сторонами склались фактичні договірні відносини щодо надання та отримання послуг із теплопостачання, в зв'язку з чим відповідачі зобов'язалися своєчасно оплачувати їх. Перебіг строку позовної давності щодо цих вимог було перервано, оскільки у жовтні 2013 року КП «Вінницяміськтеплоенерго» зверталося до суду із заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання у порядку наказного провадження.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що КП «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року за № 1875.

Квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 До складу її сім'ї входять ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2013 року відмовлено у прийнятті заяви КП «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення коштів з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за спожиті послуги централізованого теплопостачання.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, правильним є висновок судів про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Посилання у касаційній скарзі на те, що за заявою КП «Вінницяміськтеплоенерго» судовий наказ не видавався, тому строк позовної давності переривався, безпідставні, оскільки згідно із ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Таким чином, подання заяви про видачу судового наказу було обов'язковим перед пред'явленням позову.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржників покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик