У х в а л а

іменем україни

05 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом обґрунтовуючи його тим, що наприкінці 2013 року він познайомився через соціальні мережі з ОСОБА_5, після чого вони почали проживати разом. Згодом ОСОБА_5 запропонувала йому купити двоповерховий будинок, який знаходиться в с. Молога Булгород-Дністровського району Одеської області, для придбання якого позичила у нього 5 300 доларів США, про що надала розписку, пообіцявши при цьому, що 1/3 частини будинку буде належати йому на праві власності, а також те, що вона зареєструє його в указаному будинку.

Вказував на те, що відповідно до розписки, ОСОБА_5 зобов'язалася повернути йому борг протягом двох років, в тій валюті в якій вона їх отримала, а саме в доларах США. Однак, вона цих домовленостей не дотримувалася та повертала борг частинами в гривнях.

На час звернення до суду з указаним позовом, відповідач повернула йому 2 718 доларів США, решту суми боргу в розмірі 3 011 доларів США повертати відмовляється, при цьому погрожує фізичною розправою.

Крім того зазначав, що своїми діями ОСОБА_5 завдала йому моральної шкоди, оскільки довгий період часу він не міг жити повноцінним життям через душевний біль та страждання. Розмір відшкодування за заподіяну моральну шкоду він оцінював у 50 000 грн.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 3 011 доларів США та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 75 647 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 до 74 395 грн 64 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 не заперечувала проти передання їй у борг позивачем 5 300 доларів США, з умовою повернення протягом двох років.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що форма і зміст боргової розписки свідчить про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання за договором позики, які порушені відповідачем.

При цьому судами правильно зазначено, що засобом погашення боргового зобов'язання є національна валюта України - гривня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суди попередніх інстанції правильно виходили з того, що відшкодування моральної шкоди за цією категорією справ чинним законодавством не передбачено.

Зменшуючи розмір грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд правильно виходив з того, що районним судом була допущена помилка щодо розрахунку розміру заборгованості, оскільки матеріали справи містять докази щодо неповернення ОСОБА_5 суми боргу в розмірі 2 961,61 доларів США, що курсом НБУ на момент ухвалення рішення районним судом становило 74 395 грн 64 коп.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 24 травня 2016 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Одеської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.С. Ткачук

І.М. Фаловська