Справа № 640/9659/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Коломойцева М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Восьма Харківська державна нотаріальна контора, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з подальшим уточненням просить визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за неповнолітнім ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, та стягнути з відповідача на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля «RENAULT 19», 1998 р.в., д.н. НОМЕР_1 у розмірі 13350 грн., ? частки автомобіля «CHEVROLET TACUMA», 2007 р.в., д.н. НОМЕР_2 у розмірі 60150 грн., та ? частину гаражу №4-72 в АТК «Гігант», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців, 32 у розмірі 25005 грн. в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. З 13.08.1994 року по 11.04.2006 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 24.02.2014 року ОСОБА_4 помер. Позивач у встановлений термін звернулась до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини і інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 Спадкодавець ОСОБА_4 на час своєї смерті мешкав в 3-кімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_3. Ця квартира була придбана 5 травня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя. Право власності було оформлено на ОСОБА_4, оскільки між подружжям існували довірительні відносини. Окрім того, за життя ОСОБА_4 ніколи не оспорював і не порушував право позивачки на половину вказаної квартири. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. На думку позивачки, до складу спадщини померлого ОСОБА_5 входять: ? частина квартири АДРЕСА_1; однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_4, яка була придбана ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2010 року; гараж №4-72 в АТК «Гігант» за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців, 32; автомобіль «RENAULT 19», 1998 р.в., д.н. НОМЕР_1 ; та автомобіль «CHEVROLET TACUMA», 2007 р.в., д.н. НОМЕР_2 . Неповнолітній ОСОБА_3 і відповідач як діти померлого ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги, та в силу до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині є рівними, тому позивач вважає, що спадкове майно необхідно ділити між двома спадкоємцями.

Позивач в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином та своєчасно, надала до суду заяву, в якій уточнену позовну заяву підтримала та розгляд справи просила проводити за своєї відсутності, представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала в повному обсязі, та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечувала проти позову в повному обсязі, та просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що між позивачем та померлим був укладений шлюбний договір, умови якого померлим було виконано в повному обсязі, тому позивач не має права власності щодо вказаної квартири, та просила застосувати позовну давність до даної вимоги, а що стосується вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації, то в даних вимогах також слід відмовити, оскільки нотаріальною конторою не було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про права власності.

Представник третьої особи 8 ХДНК в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, та у вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Представник третьої особи Департаменту праці та соціальної політики УССД ХМР в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, та просив прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засідання встановлено та не заперечується сторонами, що позивач та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 11.04.2006 року було розірвано. Від шлюбу позивач та ОСОБА_4 мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

24.02.2014 року ОСОБА_4 помер, після його смерті було у 8 ХДНК заведено спадкову справу під №164/2014.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно приписів ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця ОСОБА_8, ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3

Частиною 4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Як вбачається з листів від ХДНУ, ОСОБА_8 звернувся до 8 ХДНК з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь свого брата ОСОБА_2 Тому посилання позивачки, що спадкове майно повинно ділитись між двома спадкоємцями у рівних частинах є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріали справи не містять вказаної відмови нотаріуса, відповідно до листів від 8 ХДНК наявних в матеріалах справи, нотаріальна контора позбавлена можливості оформити спадщину до вирішення вказаної справи по суті та свідоцтва про право на спадщину не видавалися, тому позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації є передчасними, та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги щодо визнання права власності за позивачем на ? частину квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, то слід зазначити наступне.

Позивач в своєму позові зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачем та її померлим чоловіком в період шлюбу та була оформлена на позивача.

Як вбачається з наданого договору купівлі-продажу від 05.05. 1997 року, померлий ОСОБА_4 дійсно був власником вказаної квартири.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто за змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягали статті 28, 29 КпШС України.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Згідно зі статтею 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розлученого подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Також в судовому засіданні встановлено, що 09.11.2005 року між позивачем та померлим ОСОБА_4 було укладено шлюбний договір, відповідно до якого, а саме п. 7 вказано, що спірна квартира зареєстрована на імя ОСОБА_4 та являється сумісною власністю подружжя як придбана в період шлюбу, з моменту укладення даного договору може бути проданою з ціллю придбання двох однокімнатних квартир для роздільного мешкання подружжя, або ОСОБА_4 буде оформлена позика в банку з ціллю придбання квартири для позивача, або придбання квартири для позивача буде здійснено іншим способом. В останньому випадку ОСОБА_1 знімає свої претензії на зазначену квартиру, і вона буде вважатись приватною власністю ОСОБА_4 та підлягати розподілу між сторонами не буде.

27.12.2005 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір надання грошових коштів цільового призначення, відповідно до умов якого померлий передав суму коштів в розмірі 23500 доларів США для придбання однокімнатної ізольованої квартири відповідно та на виконання пунктів №7-9 Шлюбного договору, укладеного між сторонами від 09.11.2005 року.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,

крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне також відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на ? частину спірної квартири, оскільки померлим ОСОБА_4 були виконані вимоги шлюбного договору, а позивачем протилежних доказів цьому твердженню до суду не надано, також доцільним є твердження представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки шлюб між сторонами було розірвано 11.04.2006 року.

З огляду на наведене, суд, виконавши вимоги закону щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також надавши належну оцінку наданим доказам, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за наведених вище підстав.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1224, 1268, 1258, 1264, 1270 ЦК України, ст. ст. 28-29 КпШС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Восьма Харківська державна нотаріальна контора, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання права власності відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий