Справа 206/2760/16-ц
Провадження 2/206/46/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровська міська рада, ОСОБА_3 Держземагенства (Держгеокадастру) у м. Дніпропетровську, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права приватизації земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем,

встановив:

17 травня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою отримання у приватну власність земельної ділянки, вона звернулась до Дніпропетровської міської ради з відповідною заявою. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.06.2014 № 41/53 погоджено місце розташування земельної ділянки у районі провулка Ягідний Самарського району та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки для подальшого оформлення документів. Для розроблення проекту землеустрою вона звернулась до інженера-землевпорядника ОСОБА_4 ОСОБА_3 Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 03.11.2015 № 04-05/031115/12 визначено ряд зауважень, одне з яких є не погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами по пров. Ягідний, 18 (гр. ОСОБА_6, кадастровий номер :09:192:0320) та у районі пров. Ягідного ( гр. ОСОБА_7, кадастровий номер :09:192:0325). Для отримання інформації про зазначені ділянки вона звернулась до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно отриманих довідок стало відомо, що власником ділянки площею 0,1 га за кайстровим номером :09:192:0325 є не ОСОБА_7, а ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2015р. та об'єднання об'єктів нерухомого майна, а саме з ділянкою площею 0,2 га кадастровий номер :09:192:0360. Також, від голови квартального комітету № 18, їй стало відомо, що володілець земельної ділянки по вул. Ягідна, 18 в м. Дніпропетровську, площею 0,06 га, кадастровий номер :09:192:0320, ОСОБА_6 помер. У грудні 2015 року вона з чоловіком вперше поїхала до відповідачки з проханням узгодити земельної ділянки, однак вона їй відмовила. 29 березня 2016 року, на адресу відповідача, нею направлено лист з проханням зустрітись та узгодити межі земельних ділянок. 04 квітня 2016 року лист було отримано особисто ОСОБА_2 13 квітня 2016 року, заступником голови квартального комітету № 18, на її прохання, також направлено лист про узгодження з нею меж земельних ділянок. 14 квітня 2016 року нею отримано лист від відповідачки про не можливість зустрічі у зв'язку з лікуванням у м. Трускавець з 14.04 по 18.05.2016 року. У той же час 16.04.2016 року, відповідач особисто отримує лист від квартального комітету. Вважає, що відповідач навмисно чинить перешкоду в узгодженні меж земельних ділянок. Відповідач купила свою ділянку лише у 2015 році, у тім вона отримала свою ділянку на підставі рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів від 31.08.1990 року № 402/9 і користується по теперішній час. Вважає, що з її боку було вжито всіх заходів щодо можливості досудового врегулювання.

На підставі викладеного просить суд визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, площею 0,1 га, розташованою в районі провулка Ягідного (Самарський район), між об'єктами: земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :09:192:0325, що належить ОСОБА_2, земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер :09:192:0320, що належить ОСОБА_6, вул. Ягідна, 18 в м. Дніпропетровську.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона отримала земельну ділянку від Самарського виконкому. Проте будівництво було зупинено. У 2012р. вона вирішила відновити будівництво. Вона пройшла всі інстанції. Замовила проект у ФОП ОСОБА_4, який було складено. Відповідач не йшла на зв'язок щодо погодження меж.

Представник позивача ОСОБА_8 зазначила, що їх документах вони вважали по карті точки В і Г землі ОСОБА_2 і вони межують з ними. Всі документи та докази надані і додаткових не потрібно.

Представники відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити. Зазначили, що від позивача пропозиції щодо процедури узгодження меж не було. Були листи лише про те, що необхідно поговорити. Про дати позивач не повідомляла. Крім того відсутні документи, які підтверджують межування земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_10. ОСОБА_10 є власником земельної ділянки на підставі державного акту.

Також від представника відповідача ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення в яких він зазначає, що у грудні 2015 року позивачка не приїжджала до ОСОБА_2 з проханням узгодити межі земельної ділянки. У позовній заяві вказано, що згідно отриманих інформаційних довідок позивачці стало що власником земельної ділянки площею 0,1 га є не ОСОБА_7, а Загдубопька Є.0. Як видно із самих інформаційних довідок ці довідки отримані наприкінці квітня 2016 року, а саме 21.04.2016р. Тобто до цієї дати позивач не знала про належність земельної ділянки ОСОБА_2, а отже не могла до неї приїжджати з приводу погодження меж земельної ділянки. Позивач ніколи не зверталась до ОСОБА_2 із листом, в якому б просила погодити межі конкретної земельної ділянки (із зазначенням адреси, кадастрового номеру, дати та часу узгодження меж земельної ділянки). У листі від 28.03.2016 р., який є першим зверненням ОСОБА_1 до ОСОБА_2О, з приводу погодження меж лише висловлена пропозиція зустрітися для підписання документів по узгодженню меж у будь-який зручний для ОСОБА_2 час. У той же час процедура узгодження меж земельних ділянок передбачає фактичне знаходження власників (користувачів) земельних ділянок, межі яких узгоджуються, на самій межі земельних ділянок для того, щоб визначити, чи не накладаються межі однієї ділянки на межі іншої. Тобто заочно здійснити узгодження меж неможливо. Жодних доказів того, що в певну дату та час повинно було здійснюватися закріплення межовими знаками меж земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_1 в натурі на місцевості немає. ОСОБА_2 не заперечувала проти погодження меж. Навпаки у листі вона зазначає, що після повернення її 18.05.2016 р. з м. Трускавець з лікування можливо підписати усі необхідні документи. Отже, жодних заперечень з боку ОСОБА_2 щодо погодження меж немає. Натомість позивачка не дочекавшись повернення відповідачки з лікування 18.05.2016 р. ще 17.05.2016р. звернулася до суду із даною позовною заявою. Також відповідно до п.4.6. рішення Дніпропетровської міської ради від 2014р. №41/53 «Про надання ОСОБА_1, дозволу на розробку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд у районі пров. Ягідного (Самарський район) строк дії цього дозволу становить два роки з моменту його прийняття. Тобто строк дії закінчився 18.06.2016 р. На сьогоднішній день строк дії дозволу на розробку проекту відведення, наданій позивачці Дніпропетровською міською радою, закінчився та не був поновлений. Отже, ОСОБА_1 не має права на погодження меж земельної ділянки взагалі. На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.145-147).

Представник третьої особи ОСОБА_3 Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області ОСОБА_11І залишили питання на розсуду суду. Надала письмові пояснення щодо процесу приватизації земельної ділянки (а.с.122-124).

Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради ОСОБА_12 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі та просила відмовити. Зазначила, що строк на розробку документації за рішенням ДМР у позивача сплив.

Третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, оскільки матеріали підготовлені згідно чинного законодавства (а.с.184, 200).

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши доводи та пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, третіх осіб, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.06.2014р. № 41/53 надано ОСОБА_1, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у районі пров. Ягідного (а.с.28-29).

Інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_4 було складено у 2015р. проект щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) м. Дніпропетровськ, Самарський район, у районі пров. Ягідного (а.с.30-59).

З планів ФОП ОСОБА_4 вбачається, що навколо земельної ділянки ОСОБА_1 проїзди та землі Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до листа ОСОБА_3 Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 03.11.2015р. № 04-05/031115/12 встановлено, що наданий проект землеустрою складено з порушеннями, зокрема не погоджені з суміжними землекористувачами по пров. Ягідному/, 18 (ОСОБА_6І.), у районі пров. Ягідного (ОСОБА_7М.). Також зазначені межі земельної ділянки (а.с.60).

З довідки заступника голови виконкому ОСОБА_13 від 08.01.1991р. № 15 вбачається, що рішенням виконкому Самарського району Ради народних депутатів від 31.08.90р. № 402/9 ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 600кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель (а.с.61-62).

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником ділянки у районі провулка Ягідного площею 0,1га кайстровий номер :09:192:0325 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2015 року та об'єднання об'єктів нерухомого майна, а саме ділянки площею 0,1га кайстровий номер :09:192:0325 та ділянки площею 0,2 га кадастровий номер :09:192:0360 (а.с.63-64, 67-68).

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником ділянки у районі провулка Ягідного площею 0,06га кадастровий номер :09:192:0320 є ОСОБА_14 (а.с.65-66).

Відповідно до акту № 137741 дата не зазначена встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1, акту приймання-передачі межових знаків на зберігання без зазначення дати складання підписи суміжних землекористувачів відсутні (а.с.69-72).

З повідомлення ОСОБА_1 від 28.03.2016р., на адресу ОСОБА_2 вбачається, що нею було запропоновано зустрітися, для підписання документів по узгодженню межі між ділянками (а.с.74).

З відповіді ОСОБА_2 вбачається, що вона не має змоги зустрітися найближчим часом, а саме з 14.04.2016р. по 18.05.2016р. буде знаходитися на лікуванні (а.с.75).

12 квітня 2016р. заступник голови квартального комітету № 18 направила листа ОСОБА_2 з проханням повідомити можливу дату та час зустрічі з ОСОБА_1 для узгодження та підписання документів існуючих меж (а.с.76-77).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона, як квартальна просила ОСОБА_2 домовитися з ОСОБА_1. Направляла їй листа з номером телефону, але ніхто не передзвонив.

06 серпня 2015 року ОСОБА_14 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 652521 від 11 серпня 2015р. (а.с.159).

З наданої Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 609/2015 після померлого 06.08.2015р. ОСОБА_14 вбачається, що після його смерті спадщину прийняв ОСОБА_5 та є єдиним спадкоємцем (а.с.157-169).

20 жовтня 2016 року рішенням Дніпропетровської міської ради № 117/15 надано зокрема ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) (а.с.186).

Згідно відповіді ОСОБА_3 Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 01.02.2017р. № 9-411-0.2-610/2-17 наявна інформація про реєстрацію 06.02.2015 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером

:09:192:0324 за гр. ОСОБА_2, 06.03.2015 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:192:0325 за гр. ОСОБА_2 та 04.03.2016 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:192:0360 за гр. ОСОБА_2 (а.с.207-211).

За правилами статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі, якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Предметний аналіз статей 126, 186 198 ЗК України свідчить про те, що у зміст терміну "погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами" покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у тому числі і за рішенням суду.

Крім того, ст.198 ЗК України просто вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки..." Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура приватизації земельної ділянки має зупинитися.

Більше того, що відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року за № 43 (з відповідними змінами), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Крім того, чинне законодавство не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

У цьому випадку відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для позивача негативні наслідки, однак це не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами, або як порушення прав позивача, так як така відмова є формою реалізації відповідачем свого права.

Відмова відповідача підписати акт визначення, встановлення та погодження меж земельної ділянки не призвела до порушення прав позивача на набуття права власності на земельну ділянку.

Крім того, зі змісту наведених норм слідує, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який в свою чергу є невід'ємною частиною проекту землеустрою, і відповідно, обов'язковою умовою для погодження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На думку суду, погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою вірного та фактичного визначення меж земельних ділянок, а не встановлення обмежень у можливості її використання.

При цьому, погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів).

Однак, у випадку наявності між суміжними землевласниками (землекористувачами) спору щодо межі належних їм земельних ділянок, відсутності чіткої межі цих ділянок чи неможливості її чіткого встановлення, на думку суду, відповідна місцева рада не може затверджувати акт погодження меж земельної ділянки без їх погодження суміжними землевласниками.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо межування її земельної ділянки та земельної ділянки відповідача ОСОБА_2

Крім того, судом роз'яснювалося право щодо витребування додаткових документів чи призначення судової земельної експертизи.

В силу ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Змістом ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Положенням ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков