Єдиний унікальний номер № 481/1082/16-ц
Номер провадження №22-ц/784/509/17
Головуючий у І інстанції Вжещ С.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів Козаченка В.І., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2016 року за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Новобузького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов'язати його вчинити певні дії.

Зазначав, що у відділі Державної виконавчої служби Новобузького районного управління юстиції на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у зв'язку з продовженням нею навчання, виданого на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року.

У зв'язку з тим, що донька 5 серпня 2016 року закінчила навчання, він звернувся до державного виконавця з клопотанням про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та відкликання виконавчого листа з управління Пенсійного Фонду в Новобузькому районі, яке було залишено без задоволення.

Зазначене він вважає бездіяльністю, яка порушує його права, як сторони виконавчого провадження, тому він звернувся до суду з заявою про зобов'язання державного виконавця (т.в.о. начальника відділу) Шевченко В.О. вчинити виконавчі дії у відповідності до вимог п.8 ч.1, ч.2,ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» щодо закінчення виконавчого провадження № 42419596 з примусового виконання рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року та вчинити інші дії, необхідні, в зв'язку з завершенням виконавчого провадження (а.с. 1-4).

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні скарги (а.с. 36-37).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права просив скасувати ухвалу суду та задовольнити його скаргу (а.с. 45).

Належно повідомлені про розгляд справи заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з'явились. Про розгляд справи повідомлені.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли від ОСОБА_3, та заяви Новобузького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області зазначені заінтересовані особи просять апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2014 року державним виконавцем ВДВС Новобузького РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 481/1982/13-ц від 02 квітня 2014 року, виданого Новобузьким районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 23 років в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця з клопотанням, в якому просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження, відкликати виконавчий лист про стягнення з нього аліментів з управління Пенсійного фонду в Ново-бузькому районі, який знаходить на виконанні в зазначеній установі, посилаючись на те, що донька ОСОБА_4 закінчила навчання та на підставі ст. 199 СК України втратила право на таке утримання.

З метою уточнення строку, по який належить проводити стягнення з боржника, 20.09.2016 року державний виконавець звернувся до суду зі заявою про роз'яснення рішення.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що за п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У виданому на підставі рішення суду виконавчому листі зазначено, що аліменти підлягають стягненню до ІНФОРМАЦІЯ_1, тому на час звернення заявника до державного виконавця (15.08.2016 року) із заявою про закінчення виконавчого провадження, рішення суду не було фактично виконано, таким чином підстав для закінчення виконавчого провадження у державного виконавця не було. Отже, не дивлячись на те, що посилання заявника на припинення права на утримання доньки у зв'язку з закінченням навчання, відповідає вимогам ч.2 ст. 199 СК України, суд прийшов до висновку про необґрунтованість скарги та правомірність дій державного виконавця, оскільки такої підстави для закінчення виконавчого провадження, як закінчення навчання, виконавчий лист не містить.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За правилами пункту 8 частини першої статті 49 Закону «Про виконавче провадження» N 606-XIV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню лише у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею двадцяти трьох років в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.10.2013 року до 11.01.2017 року (а.с. 7-8).

На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2/481/88/2014. Відділом державної виконавчої служби Новобузького районного управління юстиції 07.03.2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа (а.с. 9).

05 серпня 2016 року заявник ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця відділу ДВС Новобузького РУЮ Станкевичу В.О. із заявою-клопотанням про закінчення виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів та відкликання виконавчого листа з Управління Пенсійного фонду в Новобузькому районі, посилаючись на те, що його дочка ОСОБА_4 закінчила навчальний заклад, що на його думку є підставою для автоматичного припинення права на отримання аліментів відповідно до ч.2 ст. 199 СК України (а.с. 10).

20 вересня 2016 року т.в.о. начальника відділу ДВС звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення суду від 03.03.2014 року, оскільки було незрозумілим кінцевий термін виконання рішення.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 05.12.2016 року в роз'ясненні рішення відмовлено.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

При задоволенні скарги суд не вправі допустити негайне виконання рішення.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Оскільки у рішенні суду про стягнення аліментів, а потім відповідно і у виконавчому листі, зазначено строк виконання - до 11.01.2017 року, а інші підстави для закінчення строку виконання рішення суду про стягнення аліментів не зазначені, немає підстав вважати, що державний виконавець проявив неправомірну бездіяльність при виконанні рішення суду про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що з моменту закінчення навчального закладу донькою заявника, на підставі заяви останнього, державний виконавець був зобов'язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів, не заслуговують на увагу, є безпідставними. Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» перелічені вичерпні підстави для закінчення виконавчого провадження і такої підстави для закінчення виконавчого провадження як заява боржника нею не передбачено.

За такого, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, тому відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 307, 312, 3145 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної вили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий Судді