Справа № 729/924/16-ц Провадження № 22-ц/795/195/2017 Головуючий у I інстанції Демченко Л. М. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду від 21 листопада 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 21 листопада 2016 року Бобровицький районний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, вважаючи судове рішення таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його в частині відмови у задоволенні її вимог про визнання майна особистою приватною власністю та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений нею позов, враховуючи збільшені вимоги, у повному обсязі. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, встановивши в ході розгляду справи, що спірний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності, мав би задовольнити первісні вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя та відмовити у задоволенні її вимог про визнання майна особистою приватною власністю.

Заявник звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб був придбаний за їхні спільні кошти, оскільки за час перебування у шлюбі відповідач фактично не працював, мав незначний дохід, і, у відповідності до приписів ст.ст. 57, 60 СК України, сам по собі факт придбання спірного майна під час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вислухавши суддюдоповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 зверталась з позовом, в якому, збільшивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просила провести розподіл спільного майна подружжя і визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль FORD TRANZIT пасажирський, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

ОСОБА_2 звертався із зустрічним позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, в якому просив визнати за ним та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину за кожним на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1037 га, що розташовані по вул. Пролетарській, 53-ж в м. Бобровиця, Чернігівської області.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання автомобіля особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи був встановлений факт придбання спірного майна подружжям під час шлюбу, яке, у відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 СК України, є обєктом спільної сумісної власності, а позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що на придбання транспортного засобу витрачались її особисті кошти та кошти її родичів і знайомих. Також районний суд вказав, що сторонами інші вимоги щодо спірного автомобіля не заявлялись, отже, з урахуванням ст. 11 ЦПК України, справа була розглянута без вирішення питання про поділ спільного майна, оскільки автомобіль є неподільною річчю, і застосування приписів ст. 71 СК України потягнуло б за собою вихід за межі позовних вимог.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

По справі встановлено, що з 15 грудня 2000 року по теперішній час сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом ДРАЦС Бобровицького РУЮ Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

Під час шлюбу сторонами був придбаний транспортний засіб автомобіль марки FORD TRANZIT пасажирський, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії CAT № 095101 від 15 серпня 2013 року є ОСОБА_2 (а.с. 6).

Звернувшись до суду з вимогою про визнання майна особистою власністю, ОСОБА_1 зазначила, що автомобіль марки FORD TRANZIT був придбаний за її особисті кошти, які отримані частково від продажу інших автомобілів, а саме: автомобіля Шкода Фелісія, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який був придбаний за кошти її батька ОСОБА_3, отримані ним від продажу акцій А/Т тютюнової компанії «ВАТ-Прилуки», та автомобіля НОМЕР_3. Для купівлі останнього автомобіля був оформлений кредит на імя ОСОБА_2, проте, погашався він за рахунок пенсії її батька. Також на спірний автомобіль були витрачені кошти, отримані нею в борг від її знайомих та родичів.

Відповідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю одного з подружжя.

Виходячи з наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що спірний автомобіль марки FORD TRANZIT є спільним майном подружжя. Твердження ОСОБА_1 про те, що на придбання транспортного засобу були використані її особисті кошти, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки належних доказів на підтвердження своїх посилань, в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, стороною позивача надано не було.

Так, в своєму рішенні суд першої інстанції вірно зазначив, що в біржовому договорі (угоді) купівлі-продажу транспортного засобу Шкода Фелісія від 23 квітня 2003 року не вказана сума, за яку ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Богдан) А.М. придбала автомобіль. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що на придбання вищевказаного транспортного засобу були витрачені кошти, отримані саме від продажу акцій ОСОБА_3 (а.с. 48, 54-57).

Крім того, генеральна довіреність від 22 березня 2008 року, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися належним їй автомобілем марки Шкода Фелісія, д.н.з. НОМЕР_2, також не може бути доказом фактичного продажу вказаного транспортного засобу, оскільки видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, предметом якої був спір за позовом фізичної особи про визнання права власності на автомобіль, і в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, про що також правильно вказав суд першої інстанції, вирішуючи даний спір.

З договору купівлі-продажу автомобіля DAEWOO-FSO від 03 квітня 2008 року № 1172, укладеного між АТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_2, вбачається, що покупець прийняв у власність автомобіль та сплатив продавцю частину його вартості 32,6%, що становило 18000 грн (а.с. 50-51). Сплату різниці коштів між вартістю автомобіля та сплаченим авансом покупець здійснював за рахунок коштів, отриманих від Чернігівського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на умовах укладеного кредиту. Сума кредиту складала 67,4% вартості автомобіля 37200 грн (а.с. 52). Посилання ОСОБА_1 відносно того, що вказаний кредит погашався саме з пенсії її батька, не підтверджено належними доказами, а надані суду квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» не свідчать про сплату кредиту за рахунок коштів останнього.

Посилання заявника на покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо надходження грошей для придбання автомобіля FORD TRANZIT обґрунтовано не були взяті судом першої інстанції до уваги при постановленні рішення, оскільки не є тими належними доказами, що мають підтверджувати певні обставини у справі і є лише припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, якщо їх заперечує інша сторона. Оскільки положеннями сімейного законодавства встановлено презумпцію права спільної сумісної власності на кожну річ, набуту подружжям під час шлюбу, колегія суддів вважає, що доводами апеляційної скарги не спростовані висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання вказаного транспортного засобу приватною власністю ОСОБА_1

Не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя транспортного засобу марки FORD TRANZIT, оскільки додатковим рішенням від 13 лютого 2017 року Бобровицький районний суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Визнав автомобіль FORD TRANZIT пасажирський, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя. Визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на зазначений автомобіль, що зареєстрований Козелецьким ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області 15 серпня 2013 року за ОСОБА_2, по 1/2 частині за кожним.

Наведена вище сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: