У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Білецької сільської ради, ОСОБА_5 про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона на підставі договору довічного утримання є власником житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, а тому до неї перейшло право користування присадибною земельною ділянкою площею 0,14 га. Рішенням Білецької сільської ради від 19 липня 1996 року їй вказану земельну ділянку передано їй у приватну власність.

Зазначала, що громадянам по вул. Садовій надавались земельні ділянки під забудову у розмірі 0,07 га, у тому числі і ОСОБА_6 (спадкоємцем якого є відповідач ОСОБА_5), а тому вважає, що передача йому у власність земельної ділянки розміром 0,086 га відбулась за рахунок належної їй земельної ділянки, а висновок земельно-технічної експертизи відображає захоплення ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,026 га, розміром 9,11 х 2,92 м, у зв'язку з чим просила суд скасувати рішення Білецької сільської ради Тернопільського району від 16 лютого 2001 року № 250 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 присадибної земельної ділянки площею 0,086 га по АДРЕСА_2; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1

від 24 квітня 2001 року, виданий на підставі цього рішення; зобов'язати ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою розміром

9,11 х 2,92 м, що зазначена в додатку № 2 та № 3 до висновку земельно-технічної експертизи від 26 травня 2005 року № 548 по АДРЕСА_1, знести споруджений на ній бетонний фундамент та огорожу, звільнити вказану частину земельної ділянки та відновити на ній межу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач на підставі договору довічного утримання набула у власність житловий будинок з надвірними спорудами і до неї перейшло право користування присадибною земельною ділянкою площею 0,14 га відповідно до ст. 30 ЗК України (в редакції 1991 року).

ОСОБА_6 на суміжній земельній ділянці площею 0,088 га рішенням Чистилівської сільської ради народних депутатів від 24 липня 1986 року дозволено будівництво нового господарського будинку. Рішенням Білецької сільської ради від 16 лютого 2001 року № 250 йому передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,086 га, на підставі якого 24 квітня 2001 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2.

Встановивши, що недоведеність позивачем факту захоплення ОСОБА_6 та його спадкоємицею ОСОБА_5 належної їй земельної ділянки та врахувавши, що орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки, діяв у межах наданих повноважень, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області

від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Т.О. Писана О.В. Попович