Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/3548/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Номер провадження 22-ц/778/1374/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини. На час смерті батька та в період з 08 червня 2006 року по 28 грудня 2015 року позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах, з різними діагнозами, в результаті чого їй встановлена друга група інвалідності загального захворювання. До того ж вона проживає в м. Миколаєві, де і проходила лікування, тому не мала змоги звернутися з заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини.

Брат ОСОБА_6, який прийняв спадщину після смерті батька, не зазначив її як спадкоємця у своїй заяві про прийняття спадщини. Про порушення її права на спадкування вона дізналася тільки у квітні 2016 року, коли приїхала до батьківського будинку, а її племінниця ОСОБА_5, яка прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6 (рідного брата позивачки), стала перешкоджати їй у користуванні будинком.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визначити додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7, який помер 01 жовтня 2006 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бердянську державну нотаріальну контору.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що через свій хворобливий стан здоровя вона не мала можливості звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у строк передбачений законом.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 помер 01 жовтня 2006 року. (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_3 є дочкою померлого ОСОБА_7 (а.с. 9, 10).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 знала про смерть батька, оскільки була присутня на його похоронах.

З копії спадкової справи № 260/2007 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса звернувся син померлого ОСОБА_6, якому 28 лютого 2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 10 по вул. Одеській в м. Бердянську, 08 грудня 2010 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку ( пай) та на вклад у банку, 19 жовтня 2012 року свідоцтво про право на спадщину на вклад в банку. (а.с. 129-184).

Заява про прийняття спадщини від ОСОБА_3 надійшла до нотаріуса поштою вперше 14 травня 2016 року (а.с. 179).

На підтвердження поважності пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач посилається на те, що вона не мала можливості своєчасно подати таку заяву через її тривалу тяжку хворобу.

З наданих позивачем копій листків непрацездатності, виписок з медичних карт, довідок лікувальних закладів, судом встановлено, що ОСОБА_3 з 2003 року перебувала на обліку в жіночій консультації пологового будинку № 3 м. Миколаєва з 2003 року. У червні 2006 року їй проведена операція. На стаціонарному лікуванні в цьому закладі вона перебувала з 14 вересня 2006 року по 29 вересня 2006 року і з 04 грудня 2006 року по 22 грудня 2006 року. Знята з обліку у січні 2007 року (а.с. 22-120, 32, 209).

З 25 грудня 2006 року по 18 січня 2007 року проходила амбулаторне лікування в лікаря-уролога, з 30 січня 2007 року по 16 лютого 2007 року лікувалася на денному (амбулаторному) стаціонарі з діагнозом остеохондроз шийного відділу хребта в міській поліклініці № 3 м. Миколаєва (а.с. 24, 210, 211).

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної справи не встановлено поважних причин, з яких позивач пропустила строк подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що не можуть бути взятими до уваги посилання позивача на хворобливий стан, оскільки із наданих медичних документів вбачається, що позивач нетривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з 14 вересня 2006 року по 29 вересня 2006 року і з 04 грудня 2006 року по 22 грудня 2006 року. З 25 грудня 2006 року по 18 січня 2007 року проходила амбулаторне лікування в лікаря-уролога, з 30 січня 2007 року по 16 лютого 2007 року лікувалася на денному (амбулаторному) стаціонарі з діагнозом остеохондроз шийного відділу хребта в міській поліклініці № 3 м. Миколаєва, що не перешкоджало їй звернутись з заявою до нотаріуса після закінчення лікування, починаючи з квітня 2007 рок. Така заява подана нотаріусу лише у 2016 році. Поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини після квітня 2007 року і до травня 2016 року не підтверджена. Будь-яких доказів на підтвердження зазначеного ОСОБА_8Ф. не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не могла подати своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті батька через те, що вона тяжко хворіла та через свій стан здоровя не могла фізично звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не підтверджені належними доказами. Крім того, правильним є зазначення суду першої інстанції про те, що таку заяву позивач взмозі направити поштою, не приїжджаючи до м. Бердянська.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих на даків, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: