АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2016 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

На вказану ухвалу публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») подало апеляційну скаргу.

Посилається на те, що суд постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у поданій до суду заяві заявник не зазначив докази, що свідчать про наміри відповідачки вчинити дії, що унеможливлять в майбутньому накладення стягнення на належне їй нерухоме майну, тільки припускаючи таку можливість.

Позивач заявивши позовні вимоги на суму 50 359 гривень 60 копійок не зазначив у заяві про забезпечення позову обґрунтовані відповідними доказами відомості про вартість нерухомого майна, за рахунок якого просив забезпечити позов, внаслідок чого суд із заяви та додатних до неї документів позбавлений можливості визначити чи співмірними до розміру позовних вимог є вимоги позивача про спосіб забезпечення позову.

Відсутність зазначених відомостей у заяву позивача позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

Зазначений у заяві про забезпечення позову, належний ОСОБА_1 житловий будинок є предметом іпотеки по укладеному останньою із кредитною спілкою «Наші люди» іпотечному договору №4099 від 9 липня 2014 року, із накладенням на нього відповідних заборон.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

Згідно частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, N 9 (далі - Постанови Пленуму Верховного Суду України) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено судам, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 50 359 гривень 60 копійок (а.с.2-5).

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 18 січня 2017 року № 6-2552 цс 16.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що належний ОСОБА_1 житловий будинок є предметом іпотеки згідно іпотечного договору №4099 від 9 липня 2014 року, який укладений з кредитною спілкою «Наші люди», а тому накладення арешту на вказане майно порушить права іпотекодержателя.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки суд першої інстанції не врахував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником земельних ділянок, площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та НОМЕР_1 з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства є ОСОБА_1 (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, який є майнового характеру, слід забезпечити шляхом накладення арешту на вказані земельні ділянки, які належать боржнику з метою захисту позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому згідно пункту 2 статті 312 ЦПК України її слід в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки скасувати та постановити нову ухвалу про забезпечення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельну ділянку, площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в місті Сокиряни Чернівецької області.

В решті ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки скасувати.

Забезпечити позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельну ділянку, площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в місті Сокиряни Чернівецької області.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Одинак О.О.

Судді: Кулянда М.І.

Половінкіна Н.Ю.