Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 705/2950/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

07 лютого 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Казидуб О.Г.

при секретарі: Зайцевій О. І.

за участю прокурора: Алєесєєнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації,про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що 27 липня 2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області за номером актового запису 310 вона зареєструвала шлюб з відповідачем і стала носити його прізвище. При спільному подружньому проживанні у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3, батьками якої є вони.

Вказує, що спільне подружнє проживання з відповідачем у них по слалось , тому вони припинили спільне проживання ще в 2011 році, а 14 жовтня 1014 року рішенням Уманського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано.

Причиною розпаду їхньої сім'ї є те, що відповідач матеріально не забезпечує сім'ю, вихованням доньки не займається, веде себе неадекватно, постійно виражається нецензурно як по відношенню до неї так і по відношенню до дитини , застосовує як до неї так і до дитини фізичну силу. Така поведінка відповідача негативно впливає як на моральний так і фізичний стан здоров'я дитини . Таке ставлення до дитини, постійні знущання призвели до того, що разом проживати вони не змогли, тому сім'я їхня розпалась. Після розпаду їхньої сім'ї відповідач жодного разу не згадав про дитину.

Окрім того відповідач є наркоманом, перебуває на обліку в наркологічному диспансері. На даний час засуджений за корисливі злочини, тобто за вживання наркотиків, крадіжки та грабежі, та відбуває покарання в виправній установі в с.Хутори, Черкаської області.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків , є хронічними наркоманами або алкоголіками та інше.

Виходячи з наведеного вбачається, що така особа, як відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав відносно їхньої доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків покладених на нього Законом по вихованню дитини та є наркоманом.

Окрім того донька має вік 13 років і не бажає мати такого батька, як відповідач по справі, який веде аморальний спосіб життя, оскільки вона вже має свою думку і досить гарно пам'ятає відношення батька до неї, як до дитини, який ніколи не відвідував навчальні та виховні заклади які відвідувала донька, ніколи не сказав дитині ласкаве слово, ніколи не пожалів, а навпаки знущався, бив, матюкався , ображав, принижував.

Згідно висновку органу опіки і піклування Уманської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 29.02.2016 року діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_3 орган опіки та піклування Уманської РДА вбачає за доцільне порушити клопотання перед Уманським міськрайонним судом про позбавлення батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Іншого шляху окрім судового яким би було можливо врегулювати дане питання немає.

А тому, просить суду ухвалити рішення суду, яким позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н уродженця м.Умані, жителя АДРЕСА_1 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.Суду пояснила ,що ОСОБА_2 ніколи не займався вихованням дитини, матеріально не забезпечував, пиячив, поводив себе в присутності дитини неадекватно, не виконує батьківські обов»язки з народження дитини, всі проблеми на ній, проживали разом до вересня 2014 в кімнаті АДРЕСА_2, яка належить відповідачу та його сестрі ,але відповідач жив своїм життям. Проживала з відповідачем з 2003 року по 2011 рік, як сім»я ,але ніхто не допомагав. З 2012 року по вересень 2014 проживала в квартирі, але сім»ї не було. До органу опіки та піклування не зверталася про притягнення до адмінвідповідальності відповідача ,оскільки боялася та була постійно на роботі. В даний час орендує квартиру з донькою.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову ,суду пояснив ,що він працював на неофіційних роботах.Не проживає позивачка у його квартирі з вересня 2014 року ,приїхала тьоща та їх забрала. З 12.11.2014 року знаходиться в СІЗО, вітав дочку з днем народження але ніхто не брав телефонної трубки, вітав через соціальну сторінку. Зазначив ,що позивачка говорить неправду ,що він перебуває на обліку в наркодиспансері, гроші він давав позивачці.

Неповнолітня ОСОБА_3 суду пояснила ,що батько за все життя не давав їй грошей, кричав на неї та маму нецензурними словами.Їй дуже шкода маму, оскільки батько її бив , а їй не давав займатися на фортепіано. Її мама не била по голові книжками, не рвала зошити, сторінки в зошиті. Вона матері не боялася, грошів в школу їй ніхто не давав, оскільки у мати також грошей не було. З батьком не проживають з вересня 2014 року. Поміняла номер в телефоні ,щоб не спілкуватися, боїться з ним розмовляти та не хоче його бачити, як побаче буде тікати.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_5 суду пояснила ,що з 2014 року батько не виконує своїх батьківських обов»язків, самоусунувся від виховання дочки ,скарг від позивачки на ОСОБА_2 не надходило, не притягувався до адмінвідповідальності за невиконання батьківських обов»чеків. Думка дитини та відношення дитини до батька ,а батька до дитини, дають суду всі підстави позбавити відповідача батьківських прав. А тому висновок органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав підтримує в повному обсязі.

Прокурор Алєесєєнко О.А. заперечувала проти задоволення позову з тих підстав ,що згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки, є наркоманом, веде аморальний спосіб життя, знущається над малолітньою, ображає, б'є та принижує її. В судовому засідання позивачем не доведено жодними документальними доказами жорсткого поводження відповідача зі своєю донькою, а також не доведений факт захворювання відповідача на наркоманію відповідними медичними висновками. В засіданні встановлений факт часткового невиконання батьківських обов'язків відповідачем відносно своєї доньки. Зокрема, в матеріалах справ міститься довідка Уманської ЗОШ № 14 Уманської міської ради, згідно якої відповідач жодного разу до школи не з'явився , не приймає участі в громадській роботі школи, не спілкується з педпрацівниками. Крім того, неприязні відносини між батьками дитини, свідками якого стали і інші учасники процесу, є прикладом не піклування про духовний розвиток останньої, встановлення належного самоусвідомлення, є проявом не інтересу до її внутрішнього світу. Жодних заходів впливу за невиконання батьківських обов'язків, в тому числі і притягнення його до адміністративної відповідальності до відповідача вжито не було, що унеможливлює застосування такого засобу як позбавлення батьківських прав. Не заперечувалося ні самою позивачкою, ні представником органу опіки та піклування, позивачка жодного разу не зверталася ні до служби у справах дітей, ні до правоохоронних органів з скаргами на відповідача за невиконання батьківських обов'язків.До вересня 2014 року малолітня разом з батьками проживала в одній кімнаті, що ставить під сумнів твердження позивачки про ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем з народження дитини. З листопада 2014 року відповідач знаходився в СІЗО, а потім в установі відбування покарання, що взагалі виключає можливість виконання ним в повній мірі своїх батьківських обов'язків. В матеріалах справи наявний висновок Уманської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав. У висновку жодним чином не відображено на підставі яких документів орган опіки та піклування встановив факт невиконання батьківських обов'язків. Висновок є необгрунтованим, не містить жодних об'єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання доньки, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини. Крім того, думка дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав, як на те акцентує орган опіки та піклування, сама по собі не може бути достатньої підставою для позбавлення особи гарантованих Конституцією України батьківських прав, оскільки не варто забувати про вік дитини, недостатньо сформовану ще самосвідомість, перебування дитини в постійних стресових ситуацій через неприязні відносити між її батьками. А тому просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши позивачку ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи - Органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_5 прокурора Алєесєєнко О.А. , неповнолітню ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,пояснення свідка ОСОБА_7 вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1. .

В судовому засіданні встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2002 року ,який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області,актовий запис № 310 . В період шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року , в свідоцтві про народження батьком записано ОСОБА_2,мати ОСОБА_1.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 14.10.2014 року та рішенням суду від 31.10.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3.

Судом встановлено ,що позивачка з відповідачем проживали разом до вересня 2014 в кімнаті АДРЕСА_2,а потім з»їхали та стали проживати окремо. Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки, є наркоманом, веде аморальний спосіб життя, знущається над малолітньою, ображає, б'є та принижує її. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Разом з тим, в судовому засідання позивачем не доведено жодними документальними доказами жорсткого поводження відповідача зі своєю донькою, а також не доведений факт захворювання відповідача на наркоманію відповідними медичними висновками ,оскільки в матеріалах справи ( арк.спр. 72) лист ЧВК№62 в якому зазначено, що засуджений ОСОБА_2 не перебуває на обліку у медико-санітарній частині установи, як особа що потребує лікування від наркологічної залежності та відповідно до довідки №237 від 11.08.2016 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканець м.Умань на обліку в нарковідділенні не значиться (арк.спр.121,122) .

Щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків суд вважає, зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлений факт часткового невиконання батьківських обов'язків відповідачем відносно своєї доньки ОСОБА_3, зокрема, в матеріалах справ міститься довідка Уманської ЗОШ № 14 Уманської міської ради, згідно якої відповідач жодного разу до школи не з'явився , не приймає участі в громадській роботі школи, не спілкується з педпрацівникам(арк.спр.14).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, такий кардинальний захід застосовується лише тоді коли інші заходи впливу на батьків не дають належного результату та вичерпали себе.

В свою чергу, жодних заходів впливу за невиконання батьківських обов'язків, в тому числі і притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, до відповідача вжито не було, що унеможливлює застосування такого засобу як позбавлення батьківських прав.

Як встановлено, в судовому засіданні та не заперечувалося ні самою позивачкою, ні представником органу опіки та піклування, позивачка жодного разу не зверталася ні до служби у справах дітей, ні до правоохоронних органів з скаргами на відповідача за невиконання батьківських обов'язків. Натомість, до вересня 2014 року малолітня разом з батьками проживала в одній кімнаті, що ставить суд під сумнів твердження позивачки про ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем з народження дитини.

З листопада 2014 року відповідач знаходився в СІЗО, а потім в установі відбування покарання ЧВК-62, що взагалі виключає на думку суду можливість виконання ним в повній мірі своїх батьківських обов'язків, але як зазначив в судовому засіданні відповідач намагається вітати доньку з днем народження .Оскільки відповідач працює,тому він звернувся до адміністрації колонії щоб відраховували аліменти на утримання доньки з його заробітної плати.

Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи наявний висновок Уманської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Однак, у висновку жодним чином не відображено на підставі яких документів орган опіки та піклування встановив факт невиконання батьківських обов'язків. Висновок на думку суду є необґрунтованим, не містить жодних об'єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання доньки, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Суд вважає ,що , думка дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав, як на те акцентує представник орган опіки та піклування, сама по собі не може бути достатньої підставою для позбавлення особи гарантованих Конституцією України батьківських прав, оскільки доньці лише 13 років і вона має недостатньо сформовану ще самосвідомість та перебуває дитини в постійних стресових ситуаціях через неприязні відносити між її батьками.

Позбавлення відповідача батьківських прав не узгоджується і з положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, яка потребує піклування обох батьків і яку можливо позбавити родинних стосунків з батьком лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування своїми обов'язками.

Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено обов'язок батьків, котрі проживають окремо, брати участь у вихованні дитини, вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Однак, враховуючи ставлення відповідача ОСОБА_2 до доньки ОСОБА_3, зокрема позицію щодо підтримки стосунків із дочкою і бажання їх налагодження, бажання брати участь у її вихованні, що вказує на не байдужість до долі своєї дитини, категоричне заперечення проти задоволення вимог позивачки, тобто проти позбавлення батьківських прав, а також враховуючи, що до відповідача не застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного відношення до своїх обов'язків по вихованню дочки, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про батьківських прав стосовно дочки.

А тому , суд вважає ,що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та не підтвердженими належними доказами, а тому не підлягають до задоволення .

На підставі ст.ст.19, 141,153,164, Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

В позовних вимогах ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа : органи опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційному суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

07 лютого 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Казидуб О.Г.

при секретарі: Зайцевій О. І.

за участю прокурора: Алєесєєнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації,про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що 27 липня 2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області за номером актового запису 310 вона зареєструвала шлюб з відповідачем і стала носити його прізвище. При спільному подружньому проживанні у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3, батьками якої є вони.

Вказує, що спільне подружнє проживання з відповідачем у них по слалось , тому вони припинили спільне проживання ще в 2011 році, а 14 жовтня 1014 року рішенням Уманського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано.

Причиною розпаду їхньої сім'ї є те, що відповідач матеріально не забезпечує сім'ю, вихованням доньки не займається, веде себе неадекватно, постійно виражається нецензурно як по відношенню до неї так і по відношенню до дитини , застосовує як до неї так і до дитини фізичну силу. Така поведінка відповідача негативно впливає як на моральний так і фізичний стан здоров'я дитини . Таке ставлення до дитини, постійні знущання призвели до того, що разом проживати вони не змогли, тому сім'я їхня розпалась. Після розпаду їхньої сім'ї відповідач жодного разу не згадав про дитину.

Окрім того відповідач є наркоманом, перебуває на обліку в наркологічному диспансері. На даний час засуджений за корисливі злочини, тобто за вживання наркотиків, крадіжки та грабежі, та відбуває покарання в виправній установі в с.Хутори, Черкаської області.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків , є хронічними наркоманами або алкоголіками та інше.

Виходячи з наведеного вбачається, що така особа, як відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав відносно їхньої доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків покладених на нього Законом по вихованню дитини та є наркоманом.

Окрім того донька має вік 13 років і не бажає мати такого батька, як відповідач по справі, який веде аморальний спосіб життя, оскільки вона вже має свою думку і досить гарно пам'ятає відношення батька до неї, як до дитини, який ніколи не відвідував навчальні та виховні заклади які відвідувала донька, ніколи не сказав дитині ласкаве слово, ніколи не пожалів, а навпаки знущався, бив, матюкався , ображав, принижував.

Згідно висновку органу опіки і піклування Уманської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 29.02.2016 року діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_3 орган опіки та піклування Уманської РДА вбачає за доцільне порушити клопотання перед Уманським міськрайонним судом про позбавлення батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Іншого шляху окрім судового яким би було можливо врегулювати дане питання немає.

А тому, просить суду ухвалити рішення суду, яким позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н уродженця м.Умані, жителя АДРЕСА_1 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.Суду пояснила ,що ОСОБА_2 ніколи не займався вихованням дитини, матеріально не забезпечував, пиячив, поводив себе в присутності дитини неадекватно, не виконує батьківські обов»язки з народження дитини, всі проблеми на ній, проживали разом до вересня 2014 в кімнаті АДРЕСА_2, яка належить відповідачу та його сестрі ,але відповідач жив своїм життям. Проживала з відповідачем з 2003 року по 2011 рік, як сім»я ,але ніхто не допомагав. З 2012 року по вересень 2014 проживала в квартирі, але сім»ї не було. До органу опіки та піклування не зверталася про притягнення до адмінвідповідальності відповідача ,оскільки боялася та була постійно на роботі. В даний час орендує квартиру з донькою.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову ,суду пояснив ,що він працював на неофіційних роботах.Не проживає позивачка у його квартирі з вересня 2014 року ,приїхала тьоща та їх забрала. З 12.11.2014 року знаходиться в СІЗО, вітав дочку з днем народження але ніхто не брав телефонної трубки, вітав через соціальну сторінку. Зазначив ,що позивачка говорить неправду ,що він перебуває на обліку в наркодиспансері, гроші він давав позивачці.

Неповнолітня ОСОБА_3 суду пояснила ,що батько за все життя не давав їй грошей, кричав на неї та маму нецензурними словами.Їй дуже шкода маму, оскільки батько її бив , а їй не давав займатися на фортепіано. Її мама не била по голові книжками, не рвала зошити, сторінки в зошиті. Вона матері не боялася, грошів в школу їй ніхто не давав, оскільки у мати також грошей не було. З батьком не проживають з вересня 2014 року. Поміняла номер в телефоні ,щоб не спілкуватися, боїться з ним розмовляти та не хоче його бачити, як побаче буде тікати.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_5 суду пояснила ,що з 2014 року батько не виконує своїх батьківських обов»язків, самоусунувся від виховання дочки ,скарг від позивачки на ОСОБА_2 не надходило, не притягувався до адмінвідповідальності за невиконання батьківських обов»чеків. Думка дитини та відношення дитини до батька ,а батька до дитини, дають суду всі підстави позбавити відповідача батьківських прав. А тому висновок органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав підтримує в повному обсязі.

Прокурор Алєесєєнко О.А. заперечувала проти задоволення позову з тих підстав ,що згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки, є наркоманом, веде аморальний спосіб життя, знущається над малолітньою, ображає, б'є та принижує її. В судовому засідання позивачем не доведено жодними документальними доказами жорсткого поводження відповідача зі своєю донькою, а також не доведений факт захворювання відповідача на наркоманію відповідними медичними висновками. В засіданні встановлений факт часткового невиконання батьківських обов'язків відповідачем відносно своєї доньки. Зокрема, в матеріалах справ міститься довідка Уманської ЗОШ № 14 Уманської міської ради, згідно якої відповідач жодного разу до школи не з'явився , не приймає участі в громадській роботі школи, не спілкується з педпрацівниками. Крім того, неприязні відносини між батьками дитини, свідками якого стали і інші учасники процесу, є прикладом не піклування про духовний розвиток останньої, встановлення належного самоусвідомлення, є проявом не інтересу до її внутрішнього світу. Жодних заходів впливу за невиконання батьківських обов'язків, в тому числі і притягнення його до адміністративної відповідальності до відповідача вжито не було, що унеможливлює застосування такого засобу як позбавлення батьківських прав. Не заперечувалося ні самою позивачкою, ні представником органу опіки та піклування, позивачка жодного разу не зверталася ні до служби у справах дітей, ні до правоохоронних органів з скаргами на відповідача за невиконання батьківських обов'язків.До вересня 2014 року малолітня разом з батьками проживала в одній кімнаті, що ставить під сумнів твердження позивачки про ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем з народження дитини. З листопада 2014 року відповідач знаходився в СІЗО, а потім в установі відбування покарання, що взагалі виключає можливість виконання ним в повній мірі своїх батьківських обов'язків. В матеріалах справи наявний висновок Уманської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав. У висновку жодним чином не відображено на підставі яких документів орган опіки та піклування встановив факт невиконання батьківських обов'язків. Висновок є необгрунтованим, не містить жодних об'єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання доньки, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини. Крім того, думка дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав, як на те акцентує орган опіки та піклування, сама по собі не може бути достатньої підставою для позбавлення особи гарантованих Конституцією України батьківських прав, оскільки не варто забувати про вік дитини, недостатньо сформовану ще самосвідомість, перебування дитини в постійних стресових ситуацій через неприязні відносити між її батьками. А тому просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши позивачку ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи - Органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації за довіреністю ОСОБА_5 прокурора Алєесєєнко О.А. , неповнолітню ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,пояснення свідка ОСОБА_7 вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1. .

В судовому засіданні встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2002 року ,який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області,актовий запис № 310 . В період шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року , в свідоцтві про народження батьком записано ОСОБА_2,мати ОСОБА_1.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 14.10.2014 року та рішенням суду від 31.10.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3.

Судом встановлено ,що позивачка з відповідачем проживали разом до вересня 2014 в кімнаті АДРЕСА_2,а потім з»їхали та стали проживати окремо. Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки, є наркоманом, веде аморальний спосіб життя, знущається над малолітньою, ображає, б'є та принижує її. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Разом з тим, в судовому засідання позивачем не доведено жодними документальними доказами жорсткого поводження відповідача зі своєю донькою, а також не доведений факт захворювання відповідача на наркоманію відповідними медичними висновками ,оскільки в матеріалах справи ( арк.спр. 72) лист ЧВК№62 в якому зазначено, що засуджений ОСОБА_2 не перебуває на обліку у медико-санітарній частині установи, як особа що потребує лікування від наркологічної залежності та відповідно до довідки №237 від 11.08.2016 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканець м.Умань на обліку в нарковідділенні не значиться (арк.спр.121,122) .

Щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків суд вважає, зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлений факт часткового невиконання батьківських обов'язків відповідачем відносно своєї доньки ОСОБА_3, зокрема, в матеріалах справ міститься довідка Уманської ЗОШ № 14 Уманської міської ради, згідно якої відповідач жодного разу до школи не з'явився , не приймає участі в громадській роботі школи, не спілкується з педпрацівникам(арк.спр.14).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, такий кардинальний захід застосовується лише тоді коли інші заходи впливу на батьків не дають належного результату та вичерпали себе.

В свою чергу, жодних заходів впливу за невиконання батьківських обов'язків, в тому числі і притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, до відповідача вжито не було, що унеможливлює застосування такого засобу як позбавлення батьківських прав.

Як встановлено, в судовому засіданні та не заперечувалося ні самою позивачкою, ні представником органу опіки та піклування, позивачка жодного разу не зверталася ні до служби у справах дітей, ні до правоохоронних органів з скаргами на відповідача за невиконання батьківських обов'язків. Натомість, до вересня 2014 року малолітня разом з батьками проживала в одній кімнаті, що ставить суд під сумнів твердження позивачки про ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем з народження дитини.

З листопада 2014 року відповідач знаходився в СІЗО, а потім в установі відбування покарання ЧВК-62, що взагалі виключає на думку суду можливість виконання ним в повній мірі своїх батьківських обов'язків, але як зазначив в судовому засіданні відповідач намагається вітати доньку з днем народження .Оскільки відповідач працює,тому він звернувся до адміністрації колонії щоб відраховували аліменти на утримання доньки з його заробітної плати.

Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи наявний висновок Уманської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Однак, у висновку жодним чином не відображено на підставі яких документів орган опіки та піклування встановив факт невиконання батьківських обов'язків. Висновок на думку суду є необґрунтованим, не містить жодних об'єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання доньки, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Суд вважає ,що , думка дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав, як на те акцентує представник орган опіки та піклування, сама по собі не може бути достатньої підставою для позбавлення особи гарантованих Конституцією України батьківських прав, оскільки доньці лише 13 років і вона має недостатньо сформовану ще самосвідомість та перебуває дитини в постійних стресових ситуаціях через неприязні відносити між її батьками.

Позбавлення відповідача батьківських прав не узгоджується і з положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, яка потребує піклування обох батьків і яку можливо позбавити родинних стосунків з батьком лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування своїми обов'язками.

Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено обов'язок батьків, котрі проживають окремо, брати участь у вихованні дитини, вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Однак, враховуючи ставлення відповідача ОСОБА_2 до доньки ОСОБА_3, зокрема позицію щодо підтримки стосунків із дочкою і бажання їх налагодження, бажання брати участь у її вихованні, що вказує на не байдужість до долі своєї дитини, категоричне заперечення проти задоволення вимог позивачки, тобто проти позбавлення батьківських прав, а також враховуючи, що до відповідача не застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного відношення до своїх обов'язків по вихованню дочки, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про батьківських прав стосовно дочки.

А тому , суд вважає ,що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та не підтвердженими належними доказами, а тому не підлягають до задоволення .

На підставі ст.ст.19, 141,153,164, Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

В позовних вимогах ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа : органи опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційному суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: О. Г. Казидуб