У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Костопільського районного суду від 03 березня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Костопільського районного суду від 03 березня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертав увагу на те, що доведено належними доказами факт сталого користування ОСОБА_2 грошовими коштами в рамках його відкритого рахунку згідно підписаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.10.2010 року в межах здійсненого банком кредитування боржника. Отже банк не позбавлений права отримання процентів нарахованих на суму неповернутих кредитних коштів та пені у межах строку позовної давності, що є складовою заявлених банком позовних вимог.

З цих підстав просив рішення Костопільського районного суду від 03 березня 2017 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити.

Представник банку ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник. ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи банку в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з пропуску ним строку позовної давності, про застосування наслідків якої письмово заявлено відповідачем.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та взяв на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. (а.с.7,8).

ОСОБА_2 свої зобов'язання виконував неналежно, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 36 702 грн. 65 коп., що за даними позивачем розрахунками складається з заборгованості: за кредитом - 2520 грн. 52 коп.; за процентами за користування кредитом - 28 313 грн. 28 коп.; за пенею та комісією - 3 644 грн. 91 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 1723 грн. 94 коп. (а.с.5,6) та в зв'язку з чим банком 12 січня 2017 року в даній справі було пред'явлено позов до ОСОБА_2.

Встановивши наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань перед банком та кредитного боргу, місцевий суд взяв до уваги клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності подане 03 березня 2017 року (а.с.62) та виходячи з дати останньої сплати ним заборгованості за кредитом, дійшов вірного висновку, що право ПАТ КБ "Приватбанк" відповідачем було порушено, але не підлягає судовому захисту у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с.52-59).

Згідно ст. 256, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.257,258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Саме такі висновки міститься в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Останній платіж ОСОБА_2 було здійснено 26 липня 2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, поясненнями самого відповідача та вбачається із роздруківки скріншотів онлайн-допомоги банк (а.с.52-59).

Строк дії картки, тобто виконання зобов'язання до 30 листопада 2013 року.

Позов пред'явлено 12 січня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Про застосування строку позовної давності ОСОБА_2 заявлено у письмовій заяві, поданій 03 березня 2017 року (а.с.62).

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, як до вимог про стягнення основного боргу, відсотків так і пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені в межах строку позовної давності є помилковими, як і посилання на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-249цс15. Обставини, що вказані в правовій позиції та даної справи не є тотожними, оскільки правовідносини виникли відповідно до договору приєднання та відповідно графік погашення кредиту не складався з якого можна було б зробити висновки які несплачені платежі перебувають в межах строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормі ст. 266 ЦК України та не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-249цс15.

Посилання в судовому засіданні представника апелянта на встановлений сторонами 50 річний строк позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки така підстава не вказана в апеляційній скарги та виходить за її межі. Крім того, письмової угоди про збільшення строків позовної давності банком суду не надано. Відповідач зазначає, що не підписував таких умов. (правова позиція № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що правова природа штрафу така, що позовна давність до вимог про його стягнення обчислюється по факту порушення грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, більш ніж на 30 днів. Отже, позовна давність по штрафу має обчислюватись з того місяця, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки позов банком було подано тільки в січні 2017 року, то відповідно до ст.267 ЦК України в позові і в цій частині суд першої інстанції відмовив за наслідками спливу позовної давності.

За таких обставин рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків