АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність ухваленого рішення, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Справа №761/568/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/4455/2017
Головуючий у суді першої інстанції: В.О. Волошина
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
В обґрунтування зазначила, що згідно умов договору поруки вона повинна виконувати боргові зобов'язання позичальника перед Банком лише після отримання письмової вимоги від кредитора в порядку встановленому п.2.4. Договору. Зазначила, що Банк пропустив шестимісячний строк звернення до суду із позовом до поручителя, такий термін обчислюється з 13.04.2014 року по 13.10.2014 року. Досудову вимогу про погашення заборгованості поручитель не отримувала, а із позовом до суду Банк звернувся лише у січні 2015 року, тому вважає, що існують усі правові підстави для визнання поруки припиненою.

Представник позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за їх відсутності колегія суддів виходить з того, що неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності зазначених осіб, з урахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, зокрема дійшов висновку, що доводи позивача з приводу ненадіслання вимоги банком спростовуються матеріалами справи, а саме повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11.12.2007року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала у тимчасове користування кошти у сумі 47504,21 дол. США зі сплатою 12,39 % річних та кінцевим строком користування кредитними коштами до 11.12.2022 року.

На виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, 11.12.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Відповідно до положень п. 1.1 Договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі: повернути до 11.12.2022р. суму кредиту 47504,21 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, сплатити інші платежі та можливі штрафні санкції.

Умовами п. 1.2 договору поруки визначено, що поручитель повинен виконати зобов'язання перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, позичальник здійснив останній платіж по кредитному договору 28.03.2014 року.

Відтак, строк виконання основного зобов'язання згідно умов кредитного договору (п.1.1.1.) слід відраховувати з 13.04.2014 року. Банк в межах шести місяців, а саме 07.10.2014 року, надіслав поручителю вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом станом на 21.07.2014 року.

Отже, за умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється лише тоді, коли кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

Таким чином, кредитор змінивши строк виконання основного зобов'язання повинен був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, що й було своєчасно зроблено банком в межах шестимісячного строку.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14 та постанові від 17.09.2014 у справі № 6-125цс14.

Отже, оскільки кредитор, користуючись своїм правом, змінив строк виконання основного зобов'язання і в шестимісячний строк, визначений законом, пред'явив позов до поручителя, то у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука не може вважатися припиненою.

Доводи апеляційної скарги щодо звернення Банку із позовом про стягнення заборгованості (до Уманського міськрайонного суду Черкаської області) лише у січні 2015 року не свідчать про те, що порука є припиненою.

Як вбачається, оскільки зобов'язання позичальник не виконував, Банк реалізував передбачене ч. 2 ст.1050 ЦК України та п.п. 2.1 - 2.3 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов'язання. Зважаючи на те, що Банк звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом у січні 2015 року (а.с.30,31-34), останній не втратив свого суб'єктивного права вимоги, яке існувало, оскільки пред'явив позов в строки та порядку передбаченому кредитним договором та в межах строку дії поруки. Крім того, позичальник зобов'язався повертати кредит щомісячними платежами до 2022 року, а тому поручитель несе відповідальність за кожен щомісячний платіж і порука не може бути припиненою.

Твердження ОСОБА_2 про те, щодо неотримання нею досудової вимоги колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначене спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Так, положеннями п.2.4. Договору поруки від 11.12.2007 року визначено, що повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано поручителю особисто.

Як вбачається, 07.10.2014 року Банк направив поручителю на її адресу досудову вимогу від 02.10.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором №778/П99/2007 - 840 від 11.12.2007 року за адресою, що вказана у договорі - АДРЕСА_1.

Отже, Банк фактично виконав вимоги закону, а тому відповідно до умов п.2.4. Договору поруки вимога вважається врученою поручителю.

За наведених підстав, посилання щодо відсутності підпису ОСОБА_2 на повідомленні про вручення поштового відправлення, висновків суду щодо належного отримання досудової вимоги не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегіє суддів до уваги не беруться.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: