Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 0812/3271/2012 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/778/169/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи - Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно експлуатаційне житлове обєднання № 11», відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 (до укладення шлюбу - ОСОБА_4) О.М., ОСОБА_5, треті особи - КП «ВРЕЖО № 11», відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що 12.08.1985 року нею було отримано ордер, на підставі якого вона вселилася у квартиру за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1. Крім неї у вказаній квартирі були зареєстровані її дочка ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_5) О.М., 1971р. народження, а згодом і її онука - ОСОБА_6, 1993р. народження.

У 2001 році донька зі своєю сімєю переїхали мешкати окремо, їх родина декілька разів змінювала місце проживання.

У зв'язку з реєстрацією в квартирі відповідачів позивач вимушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги. Встановити зв'язок з відповідачами позивачу не вдалося, їх добровільне зняття з реєстрації є неможливим.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ОСОБА_4 просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 38 у будинку № 15 по пр. 40-річчя Перемоги у м. Запоріжжі та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_6) О.М. та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі № 38 в будинку № 15 по пр. 40-річчя Перемоги у м. Запоріжжі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити ухвалу про закриття провадження у справі у звязку зі смертю позивача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Колегія погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 47 Конституції України, статтею 9 ЖК України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з передбачених статтею 71 ЖК України підстав, необхідно встановити строк та причини її не проживання.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у квартирі № 38 в будинку № 15 по пр. 40-річчя Перемоги у м. Запоріжжі на час ухвалення оскаржуваного рішення були зареєстровані: ОСОБА_4, 1945р. народження, ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_7 (дочка), 1971р. народження, та ОСОБА_5 (онука), 1993р. народження, що підтверджується довідкою № б/н від 05.04.2012 року (а.с. 4).

Згідно комісійного акту від 12.04.2012 року, складеного працівниками УКСД № 1 КП «ВРЕЖО № 11» ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в присутності мешканців будинку ОСОБА_11, ОСОБА_12, встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_5 зареєстровані, але не проживають за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги, буд. 15, кв. 38 (а.с. 6, 11).

На час ухвалення оскаржуваного рішення спірне житлове приміщення перебувало у комунальній власності, позивач ОСОБА_4 була наймачем спірної квартири.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15М., кожна окремо, підтвердили, що відповідачі не мешкають у спірній квартирі з 2001 року.

Далі, позивач ОСОБА_4 померла 03 квітня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 291101 (а.с. 43), тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.

Згідно інформаційною довідки № 45182937 зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 68, 69).

Як пояснила у засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 у 2010 році вона добровільно виїхала з квартири № 38 в будинку № 15 по пр. 40-річчя Перемоги у м. Запоріжжі до іншого помешкання, де проживала до березня 2013 року однією сім'єю з чоловіком без укладення шлюбу.

Отже, висновки суду відповідність обставинам справи, є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення особа, яка подає скаргу, вже мала прізвище «Ященко», а не «Куба» правильність висновків суду по суті спору не спростовує. Так, зазначення у рішенні дошлюбного прізвища «Куба», замість «Ященко» (а.с. 66, 67), не свідчить про те, що спір вирішено неправильно.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що суд розглянув справу за її відсутності, вона не змогла скористатися правами, передбаченими ст.ст. 27, 31 ЦПК України, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, т.я. згідно зі ст.ст. 309, 310 ЦПК України зазначене не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Крім того, розгляд судом першої інстанції справи у відсутність ОСОБА_3 не призвів до неправильного вирішення спору, остання не була позбавлена можливості реалізувати своє процесуальне право і надати докази в обґрунтування своєї позиції по справі суду апеляційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, у скарзі ОСОБА_3 наголошує на тому, що оскільки позивач ОСОБА_4 померла 03 квітня 2014 року, то рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Проте, вказані вимоги не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Також, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2012 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: