Справа №359/7745/16-ц
Провадження №2/359/433/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтову-вала його тим, що вона здійснює підприємницьку діяльність, повязану з роздрібним прода-жем продуктів повсякденного попиту в с. Перегуди Бориспільського району. В травні 2014 року позивач прийняв ОСОБА_2 на роботу на посаду продавця. В серпні та листопаді 2014 року проводились ревізії товару, в результаті яких було виявлено, що відповідач взяла з каси грошові кошти в розмірі 14700 гривень. ОСОБА_2 зобовязувалась повернути гро-шові кошти в цьому ж розмірі. Однак протягом тривалого періоду часу вона ухиляється від добровільного виконання цього обовязку. Тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 14700 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.26): вона просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 12500 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що підписала акт ревізії та розписку під примусом. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задо-воленню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, повязану з роз-дрібним продажем продуктів повсякденного попиту в с. Перегуди Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 №016481 від 17 грудня 1998 року (а.с.11) та копією дозволу на торгі-вельну діяльність продуктами повсякденного попиту від 1 лютого 2013 року (а.с.12).

14 травня 2014 року позивач прийняв ОСОБА_2 на роботу на посаду продавця в магазин в с. Перегуди Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією наказу №1 від 14 травня 2014 року (а.с.13).

Крім того, ОСОБА_1 уклала з відповідачем договір про повну матеріальну відпові-дальність працівника (а.с.15-16), за яким у випадку виявлення нестачі ОСОБА_2 зобо-вязалась відшкодувати позивачу вартість відсутніх матеріальних цінностей (товарів або грошових коштів).

З копії акту ревізії від 28 серпня 2014 року (а.с.6) вбачається, що в результаті про-ведення ревізії у відповідача була виявлена нестача товару вартістю 12558 гривень 35 копі-йок.

Відповідно до п.1, п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відпові-дальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено пись-мовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за не-забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для ін-ших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відпові-дальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків.

Встановлено, що з ОСОБА_2 був укладений договір про повну матеріальну відпо-відальність працівника. Крім того, працівники дрібнороздрібної торгівлі віднесені до пере-ліку осіб, які несуть повну матеріальну відповідальність за нестачу матеріальних цінностей (товарів або грошових коштів). Ці обставини свідчать про те, що відповідач несе повну мате-ріальну відповідальність за нестачу матеріальних цінностей, виявлену в результаті проведен-ня ревізії.

28 серпня 2014 року ОСОБА_2 склала розписку (а.с.5), в якій вона визнала те, що взяла з каси грошові кошти в розмірі 12500 гривень, та зобовязалась повернути їх в цьому ж розмірі до 28 вересня 2014 року.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно виконав цей обовязок.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути грошові кошти в розмірі 12500 гривень.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України відповідач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Встановлено, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що акт ревізії та розписку він підписав під примусом. Тому суд критично оцінює посилання ОСОБА_3 на ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позов-них вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №119 від 4 жовтня 2016 року (а.с.4 зворот). Предявлений нею позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення гро-шових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12500 гривень та витрати на оплату судового збору в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4