АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1165/17 Справа № 202/9231/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого: - Пищиди М.М.

суддів: - Демченко Е.Л., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря: - Григор»євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, -

В С Т А Н О В Л Е Н О :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому посилався на те, що 15 вересня 2015 року на вул. Березинській в м. Дніпропетровську з вини ОСОБА_7, який керував автомобілем ДАФ, державний номер НОМЕР_1, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю Вольво, державний номер НОМЕР_2, що належить позивачу на праві власності, були завдані механічні ушкодження.

Автомобіль, яким керував ОСОБА_7 належить на праві власності ОСОБА_6 Вартість відновлюваного ремонту відповідача згідно Звіту про оцінку автомобіля становить 57148 грн. Відповідальність відповідачів була застрахована у СК ПАТ СГ «ТАС». Страхова компанія виплатила страхове відшкодування у розмірі 33000 грн., хоча полісом обов'язкового страхування передбачено виплату страхового відшкодування 50000 грн.

Тому вважає, що зі страхової компанії необхідно стягнути різницю між лімітом страхування та виплаченою сумою у розмірі 17000 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 7148 грн. Позивач використовував автомобіль Вольво в трудовій діяльності. Автомобіль знаходився в непрацюючому стані 2 місяці з 15.09.2015 року по 15.11.2015 року. Вважає,що відповідачі мають компенсували йому упущену вигоду у розмірі 53466 грн.

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 7148 грн., упущену вигоду у розмірі 53466 грн., а всього 60614 грн., стягнути з Страхової компанії ПАТ «Страхова Група «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 17000 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 15 вересня 2015 року на АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_5, який керував автомобілем Volvo, державний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_7, який керував автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_1, напівпричепом Schmitz, державний номер НОМЕР_3, що підтверджується довідкою відділу ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровськ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Постановою Бердичівського міскрайонного суду Житомирської області від 28.10.2015 року ОСОБА_7 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн.

На момент ДПТ автомобіль Volvo, державний номер НОМЕР_2, належав на праві власності позивачу, що підтверджується технічним паспортом на автомобіль, автомобіль DAF, державний номер НОМЕР_1 та напівпричіп Schmitz, державний номер НОМЕР_3, належали ОСОБА_6

Згідно Звіту про оцінку збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу № 26/09/15 від 18.09.2015 року власнику автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_2, було спричинено матеріальних збитків на суму 57148,24 грн.

Згідно ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована згідно Полісу № АІ/7649142 від 01.04.2015 року, строк дії якого закінчується 01.04.2016 року. 16.09.2015 року до Страхової Групи «ТАС» звернувся ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з повідомленням про настання страхового випадку. 16.09.2015 року о 14-40 аварійним комісаром було оглянуто ушкоджений автомобіль та відомості щодо ушкоджень занесені до акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість). 30.09.2015 року ОСОБА_5 подав заяву про страхове відшкодування, в якій зазначив розмір шкоди, яка підлягає відшкодування (33000 грн.) та номер банківської картки для перерахунку коштів. 16.10.2015 року на картковий рахунок позивача було перерахована сума страхового відшкодування у розмірі 33000 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Районним судом було встановлено, що між страховиком та позивачем було досягнуто згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування. Саме угоджена сторонами сума у розмірі 33000 грн. була сплачена страховиком позивачу в добровільному порядку на підставі його заяви, що відповідає приписам статті 36.2 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Допитаний в якості свідка у судовому засіданні позивач суду показав, що його автомобіль, який було ушкоджено в результаті ДТП, було відремонтовано. Однак йому невідома сума, яку він витратив на ремонт автомобіля. З розміром страхового відшкодування він не згоден, однак у заяві він цього не зазначав, більше до страховика із заявою про виплату йому більшої суми страхового відшкодування, яка відповідає ліміту 50000 грн., не звертався. Акт огляду транспортного засобу, складеного страховиком, позивач не оскаржував. Представник позивача у судовому засіданні, позивач до позову не надали суду доказів на підтвердження фактичних витрат, понесених позивачем, на ремонт ушкодженого в результаті ДТП автомобіля.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо стягнення різниці між фактичним розміром і страховим відшкодуванням та до СК ПАТ «Страхова Група «ТАС» необґрунтовані, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить робити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач, пред'являючи вимоги про стягнення з відповідачів упущеної вигоди, надав суду договір про надання транспортних послуг із перевезення МГВ ТА ПВ №АО/23 від 01.07.2014 року, укладений між позивачем та ТзОВ «Торговий дім «Міст Експрес», однак у даному договорі не зазначено строк дії договору, не визначено кількості та обсягу замовлень. Даний договір та акти прийому-передачі транспортних послуг не містять відомостей про те, що транспортні послуги надавалися саме автомобілем Volvo, державний номер НОМЕР_2.

Не може бути прийнято як належний доказ довідку ТзОВ «Торговий дім «МІСТ Експрес» від 17.03.2016 року про те, що ОСОБА_5 співпрацює з ТзОВ «Торговий дім «МІСТ Експрес» та договір є дійсним станом на 17.03.2016 року, оскільки не зазначено ким підписана дана довідка, та печатка, якою скріплено підпис, не відповідає печатці підприємства, яка стоїть на договорі про надання транспортних послуг і перевезення МГВ та ПВ № АЩ/23 від 01.07.2014 року.

Згідно довідки ТОВ «КОГЛУС» від 14.03.2016 року автомобіль Volvo, державний номер НОМЕР_2, знаходився на станції технічного обслуговування на капітальному ремонті після ДТП з 17.09.2015 року по 15.11.2015 року.

Однак дана довідка суперечить акту прийому-передачі послуг від 30.09.2015 року, наданого позивачем до позовної заяви, відповідно до якого позивач надавав транспортні послуги ТзОВ «Торговий дім «Міст Експрес» з 26.08.2015 року по 30.09.2015 року, тобто вже після ДТП 15.09.2015 року. Ці обставини також підтверджуються звітом про кредитні операції по рахунку, належному ОСОБА_5, згідно якого 30.09.2015 року були проведені розрахунки за транспортні послуги в сумі 10200 грн.

Таким чином, розрахунок упущеної вигоди, викладений у позові, є тільки припущенням, побудованим на можливому очікуванні отримання певного доходу у період 15.09.2015 року по 15.11.2015 року та не підтверджений відповідними документами, які свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку,.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку відмовляючи у задоволені позову, оскільки відсутні підстави для задоволення позову.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: