Провадження № 22-ц/780/1566/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 12.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.

при секретарі: Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Дельта банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 09.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2633-0708-45-007, згідно з умовами якого позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 34 000,00 дол.США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 09.07.2008 року до 09.07.2038 року; умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Банк свої зобов»язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит в розмірі та в строки передбачені кредитним договором.

Поручителем за виконання обов»язків позичальника виступив ОСОБА_2 відповідно до договору від 09.07.2008 р.

25.05.2012 року між Публічним Акціонерним товариством «Сведбанк» та Відкритим акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ВАТ «Сведбанк» передає /відступає ПАТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта банк» змінює ВАТ «Свед банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта банк» переходить/ відступається право вимоги (замість ВАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв'язку з тим, що боржник порушив умови повернення кредиту, станом на 28.07.2015 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 703 233,79 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 610 660,25грн., суми заборгованості за відсотками - 92 573,54 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» 703 233 79 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено у зв»язку із тим, що порука ОСОБА_2 є припиненою.

У апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема наголошує на тому, що не погоджується із висновком суду по те, що позов пред»явлений за спливом шестимісячного строку з моменту настання погашення чергового платежу за основним зобов»язанням, а тому порука вважається припиненою. Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги правові позиції Верховного Суду України, висловлені в постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у с постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-43цс15. Судом першої інстанції вказані правові позиції не враховано, не перевірено у яких частинах може бути стягнута заборгованість за кредитом з поручителя, зважаючи на те, що строк дії кредиту до 09 липня 2038 року і цей строк кредитором не змінювався.

Колегія суддів, обговоривши викладені у апеляційних скаргах доводи та перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені в ст. 215 ЦПК України. Однак оскаржуване рішення суду ухвалене без дотримання вимог вказаної норми. Так в описовій частин рішення не вказано узагальненого викладу позиції відповідача, яка викладалась ним письмово і якій суд мав дати оцінку, не зазначено які докази досліджувались судом. Мотивувальна частина рішення суду взагалі не містить в собі обставин, які суд встановив при розгляді справи. Із рішення не вбачається які правовідносини виникли між сторонами і якими нормами права вони регулюються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд лише послався на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові №6-53цс14 від 17.09.2014 р. , зазначив що останній платіж було здійснено 10.04.2014 р., а позов подано 31.08.2015 р. і не мотивував чому він прийшов до висновків про припинення поруки і наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Судова колегія не може погодитись із висновками суду щодо відмови у задоволенні позову виходячи з такого.

Судова колегія встановила, що 09 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством « Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 2633/0708/45-007, відповідно до п. 1.1. якого Кредитор надав Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у сумі 34000 долари США, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та строки, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних .

Зі змісту п. 3.1.1. Кредитного договору вбачається, що починаючи з 11 серпня 2008 р. Позичальник зобов'язався погашати основну суму кредиту та проценти шляхом внесення щомісячних фіксованих платежів у сумі 347,11 доларів США 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Пунктом 3.3. передбачено, що заборгованість за кредитним договором вважається простроченою з дня, наступного за терміном, коли така заборгованість мала бути сплачена, згідно умов цього кредитного договору.

Пунктом 5.4 Кредитного договору передбачено, що сторони погодили, що у випадку настання подій, зазначених у п.п.9.1 цього Договору, позичальник зобов»язується погасити заборгованість за кредитом і сплатити проценти у повному обсязі, а також сплатити пені та штрафи, передбачені цим Договором.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_3 станом на 28 липня 2015 року за Кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 31874.94 долари США, що згідно курсу НБУ складає 703233,79 грн., яка складається із: заборгованість по тілу кредиту - 27678,93 дол.США по відсотках - 4038,27 долари США. В цій сумі прострочена заборгованість по тілу кредита 1168,38 долари США кредиту прострочені відсотки 4038,27 долари США (а.с.27)

27 серпня 2015 року Банк направив на адресу ОСОБА_3 вимогу про сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором у розмірі 5206,65 долари США. У випадку невиконання вказаної вимоги Банк буде вимушений захищати свої права шляхом позасудового врегулювання спору або зверненням до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну уму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015 року становить 31 874,94 дол.США(а.с29)

Однак, у матеріалах справи відсутні докази дострокового погашення ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором.

Встановивши вказані обставини справи, судова колегія пришла до висновку про те, що зобов'язання за Кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконуються .

09 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_2 зобов»язався відповідати перед банком за виконання зобов»язань щодо повернення коштів, наданих Банком у вигляді кредиту за кредитним договором № 2633/0708/45-007 від 09 липня 2008 року у сумі 34000 доларів США.

Відповідно до п. 6 Договору поруки поручитель зобов»язується виконати основне зобов»язання у разі настання випадків зміни строків виконання зобов»язання по Основному зобов»язанню, передбачених Основним зобов»язанням.

Встановивши вказані обставини справи, судова колегія вирішує спір лише в межах доводів апеляційної скарги, а саме правомірність відмови у задоволенні позову з підстав припинення поруки. З інших підстав і в іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалось, отже судовою колегією не перевірялось.

Вирішуючи спір між кредитором і поручителем, судова колегія керуються такими нормами матеріального права.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При вирішенні спору судова колегія використовує також правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-272цс16 від 26 червня 2016 року .

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, договір поруки не містить строку його дії, а тому в даному випадку мають застосовуватись правила ч.4 ст. 559 ЦК України.

Із розрахунку вбачається, що останній платіж за кредитом ОСОБА_3 здійснила 09.05.2014 року. Оскільки 09 червня 2014 року ОСОБА_3 не здійснила черговий платіж, отже з наступного дня, а саме з 10 червня 2014 року починається перебіг шестимісячного строку пред»явлення вимог до поручителя щодо кожного несплаченого платежу.

Позивач пред»явив позов 28 жовтня 2015 р., отже, виходячи із наведеного вище, прострочена заборгованість може бути стягнута з поручителя лише в межах шестимісячного строку, а саме за період з 10.04.2015 р. по 10.10.2015 р. Оскільки позичальник мав повертати кредит щомісячно фіксованим розміром, прострочена заборгованість,яка підлягає стягненню з відповідача становить 347,11х6 = 2082,66 доларів США.

Інша частина простроченої заборгованості стягненню не підлягає, оскільки порука щодо неї вважається припиненою. Розраховуємо розмір простроченої заборгованості таким чином: 1168,38+4038,27 = 5206,65 дол США - розмір простроченої заборгованості за весь період, який просив стягнути відповідач.

5202,65 - 2082,66 = 3124 дол.США - прострочена заборгованість порука щодо якої є припиненою.

Враховуючи ту обставину, що кредитор не змінював строк виконання зобов»язання боржником, обов»язок поручителя погасити заборгованість не припиняється, а тому з поручителя на користь Банку підлягає стягненню також достроково кредит та відсотки .

Таким чином розмір заборгованості, який просив стягнути позивач з відповідача підлягає зменшенню на 3124 доларів США (прострочена заборгованість, яка не підлягає стягненню і яка була включена в розрахунок загальної заборгованості) : 31874.94- 3124 = 28 747,94 дол. США

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На час розгляду справи офіційний курс валют встановлений НБУ становить 26,89 грн. за 1 дол.США, а тому розмір заборгованості становить 28 747,94 дол. США х 26,89 грн. = 773 032,1 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті, разом з тим позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість в національній валюті України - гривні, не зазначивши при цьому доларовий еквівалент. Позивач просив стягнути 703 233 грн. 79 коп.

Дослідивши матеріали справи та дійшовши до висновку пор те, що стягненню підлягає 28747,94 доларів США. та врахувавши ту обставину, що суди не можуть виходити за межі заявлених позовних вимог, зазначена сума підлягає стягненню в гривневому еквіваленти за курсом НБУ, що діяв на момент звернення до суду з позовом, а саме 22,06 грн. за 1 дол.США (а.с.62)

28 747,94 х 22,06 = 634 179,55 грн.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення суду або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач мав сплатити судовий збір за подання позову 3654 грн., однак на момент звернення він був звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої часини вимог.

Враховуючи наведене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654 грн., а також на користь позивача 4019,40 грн. , які він сплатив за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 634179,55 гривень .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства « Дельта банк» судовий збір в розмірі 4019 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді