У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г. Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, третя особа - Кредитна спілка «Скарбничка», про визнання права власності, виселення, вселення, визнання недійсним договору оренди квартири, визнання недійсним договору іпотеки, зобов'язання зареєструвати місце проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, третя особа - Кредитна спілка «Скарбничка», про визнання права власності, виселення, вселення, визнання недійсним договору оренди квартири, визнання недійсним договору іпотеки, зобов'язання зареєструвати місце проживання, посилаючись на те, що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист від 26 травня 2010 року № 2-582, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 боргу.

На час проведення виконавчих дій позивач був власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу від 13 липня 2012 року № 23-0049/12 проведення прилюдних торгів квартиру позивача було реалізовано, переможцем торгів визнано ОСОБА_4, яка оформила право власності на квартиру та отримала свідоцтво про право власності на квартиру, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 19 липня 2012 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2013 року, ухваленим у цивільній справі № 711/1519/13-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та знято з реєстраційного обліку за цією адресою.

Вказане рішення виконано Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - ЧМУЮ).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року, ухваленим у цивільній справі № 2314/5677/12, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 від 13 липня 2012 року, які були оформлені протоколом № 23-0049/12 та актом державного виконавця від 17 липня 2012 року. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_4 від 19 липня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2014 року вищевказане рішення суду залишено без змін.

Однак ОСОБА_4 відмовляється звільнити квартиру, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні повноважень власника нерухомого майна.

Таким чином, його право власності на квартиру було порушене і повинно бути відновлене відповідно до ст. 392 ЦК України.

На підставі наведеного, ст. ст. 16. 387, 388 ЦК України, ст. 116 ЖК України позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

- визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1;

- виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення;

- вселити позивачав квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір оренди квартири від 06березня 2014 року,укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

- визнати недійсним договір іпотеки за реєстраційним номером № 2231 від 16 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В.,про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати ПридніпровськийРВ ВМСУкраїни в Черкаськійобласті зареєструватийого місцепроживання вквартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,2 кв. м.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визнано недійсним договір оренди квартири від 06 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Визнано недійсним договір іпотеки від 16 грудня 2013 року, реєстраційний номер № 2231, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В., про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано Придніпровський PB УВМС України в Черкаській області зареєструвати місце проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенніпозовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, пред'являючи позов, не довів належним чином, що має речове право на спірну квартиру з підстав, передбачених законом або договором.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Установлено, що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист від 26 травня 2010 року за № 2-582, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 боргу.

Ha час проведення виконавчих дій позивач ОСОБА_3 був власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу від 13 липня 2012 року № 23-0049/12 проведення прилюдних торгів квартиру ОСОБА_3 було реалізовано, переможцем торгів визнано відповідача ОСОБА_4, яка оформила право власності на квартиру, отримала свідоцтво про право власності на квартиру від 19 липня 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, яке видане приватним нотаріусом Ткаченко T.I.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси ухваленим у цивільній справі № 711/1519/13-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про виселення позивача ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та знято позивача з реєстраційного обліку за даною адресою.

Вказане рішення суду виконано Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкасим від 03 лютого 2014 року, ухваленим у цивільній справі № 2314/5677/12, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 - від 13 липня 2012 року, що були оформлені протоколом № 23-0049/12 та актом державного виконавця від 17 липня 2012 року, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_4 від 19 липня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2014 року вказане рішення суду залишено без змін.

16 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 30 березня 2016 року, ухвалені у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, скасовано, справу направлено на новий розгляд, оскільки судами не взято до уваги те, що відповідач втратила право власності на спірне майно, оскільки 03 лютого 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси результати прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, а саме вищевказаної квартири,визнано недійсними, а свідоцтво на право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_4 визнано недійсним та скасовано.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядженні своїм майном,визначено у ст.317 ЦК України.

Згідно з нормою ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 216 ЦК України загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсності правочинів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_4 не має намірів звільняти спірне житло, а навпаки створює ОСОБА_3 перешкоди у реалізації повноважень власника цього майна.

Так, працівниками Придніпровського відділу державної виконавчої служби під час виконання рішення суду від 09 липня 2014 року було встановлено, що ОСОБА_4 за договором оренди квартири від 06 березня 2014 року передала квартиру АДРЕСА_1 іншим особам - відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно з рішенням суду від 09 липня 2014 року під час вчинення дій щодо реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_3 стало відомо про передачу квартири в іпотеку, а саме: ОСОБА_4 уклала договір іпотеки з ОСОБА_7 від 16 грудня 2013 року за реєстраційним номером № 2231, посвідчений приватним нотаріусом Вінніченко Ж.В., хоча під час розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси цивільної справи № 2314/5677/12 про визнання результатів прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на спірну квартиру було винесено ухвалу про забезпечення позову, відповідачці ОСОБА_4 було заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірної квартири.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, у разі якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належане цій особі майно.

Враховуючи наведене посилання суду апеляційної інстанції на те, що відсутні докази реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3, а право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_4, тому остання не може чинити перешкод у користуванні спірною квартирою ОСОБА_3 як її власнику, є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року скасувати, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік