Номер провадження: 22-ц/785/3414/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року,

встановила:

У травні 2011 року ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, який в подальшому уточнила, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 3350473 грн. і три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 63396 грн.

Зазначила, що 30.08.2005 року позивач уклала з відповідачем договір про надання послуг, згідно з яким ОСОБА_4 була зобовязана забезпечити оформлення проектної, технічної, дозвільної, правовстановлюючої документації для наступного отримання дозволу будівництва і оформлення землекористування земельною ділянкою.

На виконання умов договору позивачем було передано відповідачеві грошову суму в розмірі 338000 доларів США, 50000 доларів США, 1250,00 доларів США, що підтверджується розписками.

18.09.2009 року у звязку з закінченням строку договору та його невиконанням до ОСОБА_4 була висунута вимога щодо повернення суми, яку вона отримала на виконання умов договору, однак грошові кошти відповідач так і не повернула.

13.02.2017 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, з тих підстав, що даний спір підвідомчий господарському суду, оскільки виник між субєктами господарювання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу закрито на підставах передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялася належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що договір від 30 серпня 2005 року був укладений між ТОВ «Сурож», засновником якого є ОСОБА_3 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, вимоги позивача ґрунтуються на невиплаті відповідачем суми боргу за цім договором, тому зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства, як фізична особа звернулася до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_4 про стягнення з останньої суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 3350473 грн. і три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 63396 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 30.08.2005 року уклала з відповідачем договір про надання послуг, згідно з яким ОСОБА_4 була зобовязана забезпечити оформлення проектної, технічної, дозвільної, правовстановлюючої документації для наступного отримання дозволу будівництва і оформлення землекористування земельною ділянкою.

На виконання умов договору позивачем було передано відповідачеві грошові суми в розмірі 338000 доларів США, 50000 доларів США, 1250,00 доларів США, що підтверджується розписками.

18.09.2009 року у звязку з закінченням строку договору та його невиконанням до ОСОБА_4 була висунута вимога щодо повернення суми, яку вона отримала на виконання умов договору, однак грошові кошти відповідач так і не повернула.

Отже, закриваючи провадження по справі суд першої інстанції на зміст позовних вимог уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що юрисдикція спору визначається за сукупністю критеріїв, серед яких не лише субєктивний склад учасників спірних правовідносин, а й характер таких правовідносин, і дійшов помилкового висновку про закриття провадження в справі на підставах передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, не врахувавши при цьому, що спір виник між фізичними особами про стягнення боргу, а отже, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.02.2017 року підтверджено, що на час укладення між сторонами спірних угод ОСОБА_4 фізичною особою підприємцем не являлася.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для закриття провадження у справі, тому оскаржувана ухвала суду є передчасною та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 324 ЦПК України ухвала апеляційного суду Одеської області не перешкоджає подальшому руху справи і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі №6-11цс16 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права, яка обовязкова для застосування судами.

Керуючись ст. ст. 311 ч. 1 п. 4, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_6

ОСОБА_7