Справа № 495/41/17
З а о ч н е р і ш е н н я
18 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме просить суд:
стягнути з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд прийшов до наступного.
22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір факторингу відповідно до умов якого, ПАТ "ОТП Банк" відступило позивачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 08.10.2013 року, укладеним з ОСОБА_1
Згідно листа від 05.01.2015 року, опису вкладення у цінний лист, позивач скеровував на адресу відповідача повідомлення про укладення договору факторингу, зміну кредитора та розмір заборгованості з реквізитами для її погашення.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положення ч.1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В силу вимог ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною першою статті 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що відповідачем не було дотримано умов укладеного договору, тобто зобовязання не були виконані належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Поряд з цим, відповідно до п. 1.4.4. кредитного договору, за управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений у графіку платежів, що є невідємною частиною цього договору. У випадку дострокового повернення кредиту, комісія за управління кредитом сплачується за фактичний час користування кредитом.
Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена ним у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16, звернув увагу, що «… положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».
Таким чином, у даній справі згідно п. 1.4.4 кредитного договору встановлено комісію за управління кредитом. Позивачем не зазначено, у чому полягає сутність цієї послуги. Більше того, виходячи з пункту 3.6 вище згаданих Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, суд вважає, що даною комісією банк встановив платіж, який споживач має сплачувати на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, що є не припустимо і суперечить законодавству. Відтак суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення заявленої суми заборгованості у цій частині позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1171,58 грн. судового збору, як 85,02 % розміру останнього, сплаченого у сумі 1378,00 грн. при поданні позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 599, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: