АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1299/17 Справа № 2/0417/9668/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Варенко О.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2012 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 16 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 3 000 доларів США зі сплатою 16,80 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 09 грудня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167. Зазначає, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 09 грудня 2010 утворилася заборгованість в розмірі 5 023, 82 долари США. З огляду на викладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив позов задовольнити та стягнути кредитну заборгованість.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2012 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір №SAMDN522 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого банк надав останній, на умовах визначених в договорі, кредит в розмірі 3 000 доларів США з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу ОСОБА_2 за кредитною карткою кредит в іноземній валюті в сумі 3 000 доларів США, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 20,40% річних, та сплатити комісію за порушення строків платежу.

Банк виконав умови кредитного договору надавши кредитну карту, проте відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 09 грудня 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 5 023 долари США 82 центи, яка складається з наступного: 3 907 доларів США 70 центів заборгованість по тілу кредиту; 816 доларів США 99 центів - заборгованість по відсоткам та штрафів у розмірі 62 долари США 89 центів - штраф (фіксована частина); 236 доларів США 23 центи - штраф (процентна складова).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та відповідачем ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню боргу.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №14163/14164/14-32 від 06 червня 2015 року, яке проведено Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_2 у графі «КЛІЕНТ» в договорі №SAMDN3522 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 16 серпня 2006 року; у графі «Банкоматні картки VISA Plus отримав» на другому аркуші додаткової угоди №1 від 12 грудня 2006 року до договору №SAMDN3522 від 16 серпня 2006 року виконані ОСОБА_2

Підписи від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис» в заяві від 16 серпня 2006 року у графі «Клієнт» на першому аркуші додаткової угоди №1 від 12 грудня 2006 року до договору №SAMDN3522 від 16 серпня 2006 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2О.(а.с.191-195).

Крім того, 17 грудня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ УФА «Верус» про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором від 16 серпня 2006 року. Зазначали, що станом на 17 листопада 2010 року заборгованість становить 4 109 доларів США 88 центів, що еквівалентно 32 550 грн.28 коп. та складається з наступного: 2 968 доларів США 14 центів - заборгованість за кредитом; 848 доларів США 85 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом; 37 доларів США 06 центів - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи: 500 доларів США штраф (фіксована частина); 192 долари США 70 центів - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2013 року та ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року станом на 17 листопада 2010 року у розмірі 32 350 грн.28 коп. Стягнуто з ТОВ УФА «Верус» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200 грн. заборгованості за договором поруки №154 від 12 лютого 2009 року (а.с.226,228,229-230).

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2013 року визначено складові заборгованості (а.с.227).

Оскільки, за кредитним договором №SAMDN3522 від 16 серпня 2006 року вже було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість станом на 17 листопада 2010 року, колегія суддів приходить до висновку про стягнення різниці заборгованості станом на 09 грудня 2010 року, у межах позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31 долар США 86 центів.

У стягненні штрафів слід відмовити, оскільки кредитним договором №SAMDN3522 від 16 серпня 2006 року штраф не передбачений, крім того, з деталізованого розрахунку, наданого позивачем в апеляційній інстанції, вбачається, що заборгованість по штрафам відсутня (а.с.209-212).

Крім того, як видно з матеріалів справи, банком подано до суду позов, де одним з відповідачів є ПАТ "Акцент-Банк".

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745ц15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суд на вищевказані розяснення уваги не звернув, належним чином не перевірив чи підлягають заявлені вимоги позовної заяви розгляду за правилами цивільного судочинства та на порушення вимог ст. 12 ГПК України, помилково розглянув справу в частині позовних вимог банку до ПАТ "Акцент-Банк" в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати, частково задовольнити позовні вимоги банку, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №SAMDN3522 від 16 серпня 2006 року станом на 09 грудня 2010 року у загальному розмірі 31 долар США 86 центів, яка складається з тіла кредиту - 31 долар США 86 центів, у задоволенні решти позовних вимог відмовити, а провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» закрити, оскільки розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням офіційного курсу долара США, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню в рахунок погашення витрат по сплаті судового збору 373,28 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2012 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості - закрити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №SAMDN3522 від 16 серпня 2006 року станом на 09 грудня 2010 року у загальному розмірі 31 долар США 86 центів, яка складається з тіла кредиту - 31 долар США 86 центів, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 373, 28 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

ОСОБА_3