Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_4 було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого після смерті відчужувача до відповідача переходить у власність Ѕ частини житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд по АДРЕСА_1. За умовами вказаного договору до обов'язків ОСОБА_4 належало забезпечувати її продуктами харчування, ліками, наданням медичної допомоги у випадку захворювання, здійснювати прибирання будинку та поховати її після смерті. Проте, відповідач не виконувала умов спадкового договору.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила розірвати спадковий договір від 30 грудня 2013 року та зняти заборону відчуження на Ѕ частини житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що будь-яких доказів невиконання обов'язків, обумовлених спадковим договором, позивачем не надано і не спростовано доводів відповідача про надання та організацію надання необхідних послуг.

Проте, з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено спадковий договір.

Відповідно до умов вказаного вище договору відповідач, як набувач, зобов'язалася виконувати передбачені у цьому договорі обов'язки і в разі смерті відчужувача набуває право власності на належну їй на праві приватної власності Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

За згодою сторін на набувача поклалися ряд обов'язків, зокрема: щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів, забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень, забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок коштів відчужувача, в разі смерті відчужувача поховати його.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 9 спадкового договору та ч. 1 ст. 1309 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання умов спадкового договору в повному обсязі.

Так, ОСОБА_4 не надано та, відповідно, в матеріалах справи відсутні докази, що остання купувала продукти харчування для позивача, проводила прибирання в будинку, купувала ліки та забезпечувала у разі необхідності надання відчужувачу медичної допомоги.

Відповідач вказувала, що вона передоручила іншій особі доглядати за ОСОБА_3, що не було передбачено умовами спадкового договору.

Позивач, крім іншого, вказувала, що у 2015 році перебувала у лікарні, а купівлю ліків та надання їй медичної допомоги відповідач у порушення умов спадкового договору не забезпечувала, вказана допомога надавалась сином позивача.

Таким чином, відповідач не довела належними та допустимими доказами належного виконання нею умов спадкового договору, своєї вини у невиконання не спростувала. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини у зобов'язанні доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суди не дали належної оцінки доводам позивача, не врахували вимоги вищевказаних норм права, не обґрунтували та не спростували обставини, які викладені у позовній заяві, таким чином, не встановили обставин справи, які достеменно свідчать про наявність чи відсутність підстав для розірвання спадкового договору.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212 - 214, 303, 316 ЦПК України належним чином не встановили, чи порушувала ОСОБА_4 умови спірного спадкового договору та, відмовляючи у задоволенні позову, взяли до уваги лише показання свідків зі сторони відповідача, не дослідили показання свідків зі сторони позивача та належним чином не мотивували, з яких саме підстав такі показання не були взяті до уваги, чому надана перевага одним доказам над іншими, що є порушенням вимог ст. 212 ЦПК України.

Отже, судові рішення належним чином не мотивовані, ухвалені на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М. Фаловська