УХВАЛА

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,

за участю представникаТОВ «Кредитні ініціативи» - Воронцової М.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Експобанк», третя особа - Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Експобанк» (далі - ПАТ «Комерційний банк» Експобанк»), третя особа - Відділ державної виконавчої служби Білгород- Дністровського міськрайонного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08 жовтня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого ТОВ «ПростоФінанс» надало ОСОБА_4 кошти в розмірі 110 010 грн для придбання автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1975, державний номерний знак НОМЕР_1, шассі (кузов) НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3. Також 08 жовтня 2008 року ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 укладено договір застави № 0, відповідно до п. 1.1. якого, предметом застави виступає вищезазначений автомобіль.

В подальшому 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення.

17 лютого 2012 року відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, в рамках виконавчого провадження № 31286398 було винесено постанову про арешт майна та оголошено заборону його відчуження, згідно якої накладено арешт на все рухоме майно відповідача ОСОБА_4, у тому числі і заставне майно ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме на автомобіль марки «Hyundai Tucson»,2008 року випуску, об'єм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3.

ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає, що наявність вказаної заборони відчуження порушує права товариства, як заставодержателя, у зв'язку з чим позивач просив звільнити з-під арешту транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3.

Заочним рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2016 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи» -

Черняк Є.Ю. просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що права ТОВ «Кредитні ініціативи», як заставодержателя автомобіля, власником якого є ОСОБА_4 не порушено.

Однак, погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 жовтня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого ТОВ «ПростоФінанс» надав ОСОБА_4 кошти в розмірі 110 010 грн на придбання автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1975, державний номерний знак НОМЕР_1, шассі (кузов) НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3.

Також 08 жовтня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 було укладено договір застави № 0, відповідно до п. 1.1. якого, предметом застави є вищевказаний автомобіль.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 21281665 від 14 жовтня 2008 року автомобіль знаходиться під обтяженням, підставою якого є договір застави транспортного засобу.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права вимоги з ОСОБА_4 за кредитним договором.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) НОМЕР_2.

Відповідно до виконавчого листа від 02 лютого 2012 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стягнуто солідарно на користь Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 35646437 від 11 квітня 2012 року державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції оголошено про арешт рухомого майна відповідача ОСОБА_4 та заборону його відчуження.

За змістом ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час вирішення судом першої інстанції позову, правовий зміст якої аналогічний змісту ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 роз'яснено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що права ТОВ «Кредитні ініціативи», як заставодержателя автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1975, державний номерний знак НОМЕР_1, шассі (кузов) НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, не порушені, оскільки вони не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним.

Однак, розглядаючи спір по суті, суд не звернув увагу на те, що п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого судуУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Проте суди в порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не з'ясували склад осіб, які повинні брати участь у справі та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки арешт накладений на майно боржника про стягнення боргу за іншим борговим зобов'язанням, хоча заставодержатель має пріоритет відповідно до Закону України «Про заставу». Крім того, не з'ясували дійсні обставини у зв'язку з чим накладено арешт.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованогосуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко