Справа № 361/7936/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/1137/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 16.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ "Приват Банк" з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 22.03.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід»ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач свої зобов»язання виконав належним чином, натомість відповідач ОСОБА_2 не надавала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість в розмірі 20 779 грн. 38 коп., яку і просив стягнути позивач з відповідача на свою користь.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22.03.2010 року, яку обґрунтовувала тим, що згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. При цьому Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Правил користування платіжною карткою по своїй суті не є договором, оскільки не містить в собі прав та обов»язків банка та клієнта та інших обов»язкових для кредитного договору умов. Дану картку ПриватБанку ОСОБА_2 поповнювала своїми коштами, користувалась в торгівельних мережах і банкоматах, сумлінно сплачувала кредит, однак, чим більше вона користувалась карткою, тим більшим ставав розмір її заборгованості перед банком. Крім того, при підписанні Анкети-заяви відповідача було введено в оману щодо умов договору, що, на її думку, є підставою до визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст.230 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення їхніх вимог. В іншій частині рішення суду позивач просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві.

Зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.03.2010 року вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи позивача (а.с.5).

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.03.2010 року відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.7-30).

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та ОСОБА_3), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення ОСОБА_3.

Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань.

Пунктом 1.1.2.4. Умов та Правил визначено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобовязаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.4.9 цього договору.

У відповідності до п. 1.1.7.12 Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Також вказаними Умовами та правилами передбачено, що за користування Кредитом і ОСОБА_3 нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

З наявного в справі розрахунку заборгованості (а.с.3-4) вбачається, що станом на 30.09.2015 року за відповідачем ОСОБА_2 рахується заборгованість на загальну суму 20 779 грн. 38 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 10 149 грн. 85 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 8 269 грн. 18 коп., пені в розмірі 894 грн. 67 коп.; штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 500 грн. 00 коп. - фіксована частина, 965 грн. 68 коп. - процентна складова.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи кредитного договору, що унеможливлює перевірку судом наявності кредитних правовідносин між сторонами, критично оцінивши при цьому і інші надані позивачем на підтвердження факту існування між ним та відповідачем договірних відносин письмові докази.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 березня 2010 року було складено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Правил користування платіжною карткою, та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв»язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши 22 березня 2010 року Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_2 приєдналась до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, факт чого нею спростований не був. Більш того, ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала, що поповнювала картку власними коштами, користувалась нею в торгівельних мережах та банкоматах, сумлінно сплачувала кредит.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які виникли на підставі укладеного між ними 22 березня 2010 року договору приєднання, тому висновок суду першої інстанції про неукладення між сторонами договору є помилковим. Необгрунтованими при цьому є і посилання суду на ненадання позивачем суду оригіналів документів, копії яких наявні в матеріалах справи, оскільки вищевказані копії завірені позивачем з оригіналів належним чином, і відповідачем спростовані не були.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки висновки суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідають обставинам справи і судом неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням по справі в цій частині нового рішення.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав до задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обовязків згідно умов договору, вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості з відповідача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» скасуванню з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині апеляційним судом не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Оскільки позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені останнім по справі судові витрати на суму 2 557 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2010 року у розмірі 20 779 грн. 38 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 10 149 грн. 85 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 8 269 грн. 18 коп., пені в розмірі 894 грн. 67 коп., штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 500 грн. 00 коп. - фіксована частина, 965 грн. 68 коп. - процентна складова.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 2 557 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: