АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/1790/16-ц Головуючий в І інстанції: Францішко Ю.В. Номер провадження: 22-ц/791/438/17 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів:Радченка С.В.,
Склярської І.В.,
секретар -Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що під час шлюбу з ОСОБА_5 придбали автомобіль MERCEDES-BENZ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. 19.06.2015 року вказаний автомобіль ОСОБА_5 був знятий з обліку та переоформлений на ОСОБА_7. Посилаючись на те, що вона не давала дозвіл на реалізацію автомобіля, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля MERCEDES -BENZ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI фургон малотоннажний В, 2007 року випуску, придбаний 10.04.2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, знятий з обліку та переоформлений 19.06.2015 року в м. Цюрупинськ на ОСОБА_7, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, без згоди дружини ОСОБА_6, недійсним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що на час розгляду справи судом першої інстанції власником спірного автомобілю вже був не відповідач ОСОБА_7, а інша особа. Вважає, що заявлений позивачкою позов не відновлює її права та заперечує право ОСОБА_6 на оспорення договору купівлі - продажу спірного майна.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу 19.06.2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що відчуження спірного автомобіля, який є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5, відбулося без згоди другого з подружжя, що є порушенням вимог ст. 65 СК України та підставою для визнання такого договору недійсним.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним рішенням суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1994 року (а.с.19).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

З матеріалів справи слідує, що сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI фургон малотоннажний В, 2007 року випуску, зареєстрований 10.04.2012 року на ОСОБА_5 (а.с.52).

Згідно відомостей, наданих суду першої інстанції Територіальним сервісним центром № 6544 регіонального сервісного центру в Херсонській області, спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунок від 19.06.2015 року (а.с.54).

05.07.2017 року спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_8, підстава реєстрації - договір купівлі-продажу № 3756/07/6541/2016 від 05.07.2016 року (а.с.55).

З матеріалів наданих представником ОСОБА_5, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, встановлено, що в провадженні Голопристанського районного суду Херсонської області перебуває справа про поділ майна подружжя ОСОБА_5, в якій предметом спору є вищезазначений транспортний засіб. Судом відкрито провадження у справі 16 липня 2015 року. Наявність даного судового спору не заперечується представником ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3ст. 65 СК України).

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Указане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Крім того, пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Позивачем не доведено, а судом першої інстанції не доведено, що ОСОБА_5 укладаючи договір щодо спільного майна, та ОСОБА_7 діяли недобросовісно, зокрема, що ОСОБА_7 знав що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що ОСОБА_5 не отримав згоди на це другого з подружжя.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи та не звернув увагу на відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля, виходячи із того, що при розгляді спорів про розподіл цінного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Враховуючи наведене, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1,4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: С.В.Радченко

І.В.Склярська