Справа № 305/500/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю прокурора Сегедія В.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рахівського районного суду від 25 березня 2016 року про задоволення подання старшого державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Закарпатської області Гудемюка І.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Рахівського районного суду від 25.03.2016, якою задоволено подання ст. держвиконавця РВ ДВС Рахівського райуправління юстиції Гудемюка І.П. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон до виконання боргових зобов'язань. На думку ОСОБА_1, ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки він не ухиляється від виконання судового рішення, відповідно до якого з нього стягнуто на користь Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка 58185,62 грн. Боржник не може своєчасно сплатити кошти з об'єктивних причин, оскільки не має роботи, а встановлене обмеження негативно вплине на права стягувача, оскільки позбавить боржника можливості заробити кошти на сплату боргу. Крім того, застосоване судом обмеження порушує гарантоване особі право на свободу пересування, зокрема, й право виїзду а кордон. Просить ухвалу скасувати, у задоволенні подання - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Сегедія В.Ю., який апеляцію боржника вважає необґрунтованою, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність боржника ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

24.03.2016 до Рахівського районного суду надійшло подання ст. держвиконавця РВ ДВС Рахівського райуправління юстиції Гудемюка І.П. про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання боржником своїх зобов'язань (а.с. 1-6). У поданні зазначалося, що на виконанні у органі ДВС перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-0770/3073/12, виданим 30.04.2014 Закарпатським окружним адміністративним судом, яким відповідно до змісту резолютивної частини рішення суд 16.01.2013 вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка кошти в сумі 58185,62 грн на відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням під час навчання в інституті. 17.01.2015 відкрито виконавче провадження № 46050830, у якому через невиконання добровільно боржником судового рішення постановою держвиконавця від 26.01.2015 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 5818,56 грн. Для забезпечення стягнення коштів держвиконавцем застосовано арешт і заборону відчуження майна боржника, повно виконані передбачені законом заходи з метою перевірки майнового стану боржника, з'ясування місця його роботи, розшуку грошових коштів та іншого його майна тощо. Боржник пояснюючи тим, що не має роботи, частково, украй незначними сумами, погашав борг і станом на 20.01.2015 шістьма платежами сплатив загалом 264,51 грн, після чого припинив сплачувати кошти, на виклики держвиконавця не з'являвся. Поряд із цим, за офіційною інформацією Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 систематично здійснює перетин державного кордону України. Дії боржника вказують на фактичне ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. Враховуючи наведені обставини, держвиконавець просив встановити тимчасове (до виконання зобов'язань за виконавчим документом) обмеження у праві виїзду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвалою Рахівського районного суду від 25.03.2016 подання задоволено, тимчасово, до урегулювання боргових зобов'язань, обмежено громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення закордонного паспорта (а.с. 37-39).

Судове рішення в цивільній справі, що набрало законної сили, є обов'язковим до виконання на всій території України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 124 ч. 5 Конституції України, ст. 14 ч.ч. 1, 2 ЦПК України (норми законодавства в редакції, що була чинною на час звернення держвиконавця із поданням та вирішення його судом)), примусове виконання рішення покладено на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV).

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2015 відкрито виконавче провадження № 46050830 на примусове виконання виконавчого листа № 2а-0770/3073/12, виданого 30.04.2014 Закарпатським окружним адміністративним судом, яким відповідно до змісту резолютивної частини рішення суд 16.01.2013 стягнув з ОСОБА_1 на користь Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка кошти в сумі 58185,62 грн на відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням під час навчання в інституті (а.с. 27-29). Добровільно боржник рішення суду не виконав, постановою від 26.01.2015 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 5818,56 грн (а.с. 79). Держвиконавець постановою від 05.03.2015 наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 і оголосив заборону його відчуження, крім того, одержав від відповідних органів, підприємств і установ дані про відсутність зареєстрованого за ОСОБА_1 нерухомого майна, транспортних засобів, про відсутність у боржника банківських рахунків, зареєстрованих доходів, установив відсутність майна виходом за місцем проживання боржника 15.10.2014 тощо (а.с. 32, 62-76 та ін.). 20.11.2014 боржник дав письмове пояснення органу ДВС про те, що ніде не працює, але є сезонним робітником, а також має одноразові заробітки, закордонного паспорта не має (а.с. 78), 27.01.2015 боржник знову пояснював про відсутність у нього роботи (а.с. 24). Держвиконавцем підтверджується сплата боржником незначними сумами (від 40,90 грн до 54,54 грн) боргу загальним розміром у 264,51 грн, після 20.10.2015 сплата боржником коштів припинилася.

Тим часом, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 26.02.2016 № 0.64-3200/0/15-16 (а.с. 61) повідомив орган ДВС, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перетинав державний кордон України автомобільним транспортом:

із паспортом серії НОМЕР_1: 17.08.2013 на виїзд, 27.10.2013 на в'їзд (пункт пропуску «Доманове»); 03.06.2014 на виїзд (пункт пропуску «Миколаївка»), 20.08.2014 на в'їзд (пункт пропуску «Бачівськ»);

із паспортом серії НОМЕР_2: 24.10.2015 на виїзд, 08.12.2015 на в'їзд, 11.01.2016 на виїзд (пункт пропуску «Ужгород»).

Отже, держвиконавець уживав передбачених ст.ст. 11, 32 Закону № 606-XIV заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, на даному етапі увесь обсяг застосованих для примусового виконання рішення заходів не призвів до фактичного виконання рішення або до виконання його в істотній частині. З часу відкриття виконавчого провадження і до моменту звернення із поданням, що розглядається, до суду (14 місяців) боржник сплатив 0,413% від суми належних до стягнення з нього у виконавчому провадженні коштів. Тобто, сплачено мізерну суму, яку за жодних умов не можна визнати такою, що забезпечує дотримання прав стягувача та яка лише створює видимість виконання боржником судового рішення. На переконання колегії суддів, сплата цих коштів насправді вказує на дії, спрямовані на формування хибного уявлення про начебто належне виконання боржником своїх зобов'язань, тоді як фактично боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, боржник ОСОБА_1 замовчав дійсні обставини щодо регулярних виїздів на досить тривалі проміжки часу за кордон, мету цих виїздів, фактичне місце роботи, розміри заробітків і т.ін. Виїзди за кордон вочевидь потребують оформлення відповідних проїзних та інших документів, оплати виготовлення та оформлення документів, проїзду, проживання за кордоном тощо, втім і ці обставини апелянт замовчав. Факти щодо сезонних і разових робіт, а відтак, і щодо відповідних заробітків, ОСОБА_1 визнавав раніше, проте, і про ці заробітки жодних відомостей не повідомляв. З апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 276,00 грн судового збору та 14,00 грн банківських комісій (а.с. 90, 91), що становить більшу суму, аніж ним було сплачено за весь період виконавчого провадження.

За таких обставин, доводи подання та висновки суду про те, що боржник діє недобросовісно, фактично ухиляється від належного виконання судового рішення, обґрунтовані. Мізерна і короткочасна сплата боргу зазначеного не спростовує і не може слугувати доказом належного виконання судового рішення. По суті, боржник виконує судове рішення на власний розсуд, що не ґрунтується на законі, порушує права стягувача, який не повинен залежати від волі боржника щодо сплати боргу. Суд першої інстанції мав достатні підстави для задоволення подання держвиконавця з огляду на умисне ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Право на свободу пересування, яким мотивується апеляційна скарга, не є абсолютним, не може протиставлятися обов'язкам не порушувати права інших осіб, зокрема, й обов'язку належно виконувати рішення суду, що набрало законної сили, та може бути обмежене у передбачений законом спосіб (зокрема, ст. 33 ч. 1 Конституції України, ст. 313 ч. 4 ЦК України, ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону № 606-XIV, ст. 6 ч. 1 п. 5 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України).

Таким чином, апеляційна скарга боржника є необґрунтованою та не спростовує законності ухвали суду першої інстанції, яким правильно застосовано закон при вирішенні подання держвиконавця, факти наявності у ОСОБА_1 вищезазначеного зобов'язання та невиконання судового рішення не заперечуються і самим апелянтом, вищевикладені обставини ним не спростовані, а наведені у скарзі доводи не є підставою для отримання боржником необґрунтованих переваг перед стягувачем при виконанні судового рішення та для скасування оскарженої ухвали суду.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України скаргу слід відхилити, ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу Рахівського районного суду від 25 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді