Справа № 495/9550/16-ц
№ провадження 2/495/832/2017
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
12 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Савенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист гідності, честі та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, просить суд визнати недостовірною негативну інформацію, яка принижує його, потерпілого по кримінальному провадженню № 495/5402/16 к ОСОБА_1, честь, гідність та ділову репутацію, поширену 23 листопада 2016 року ОСОБА_2 під час допиту останнього в якості свідка по кримінальному провадженню № 495/5402/16 к у судовому засіданні в кабінеті № 21, вказуючи, що в провадженні Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ст. ст. 296 ч.3, 186 ч.2 КК України. По даній справі він є потерпілим.
23 листопада 2016 року по вищевказаній кримінальній справі в якості свідка, попереджений за ст. ст. 384, 385 КК України надавав пояснення відповідач.
На базі пояснень відповідача наданих під час досудового розслідування, був складений обвинувальний акт та було притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_4
У судовому засіданні 23 листопада відповідач змінив раніше надані у поліції свідчення та здійснив наклеп на нього, надав суду неправдиві дані, чим завдав моральної шкоди, а саме під технічний запис вказав про те, що позивач вживає алкогольні напої, що він кожну суботу приїжджає до с. Старокозаче де зловживає спиртними напоями, що кожну суботу знаходиться у стані спяніння та те, що йому відомо з розказів його друзів які йому розповідали це, що позивач є нахабна та високомірна людина, що є брехнею, наклепом та таким, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію.
Поширена неправдива /негативна/ інформація у судовому засіданні 23.11.2016 року від ОСОБА_2 є недостовірною і не відповідає дійсності та викладена неправдиво, тобто містить неправдиві відомості, тому він і звернувся з позовом до суду.
В ході судового розгляду справи представник позивача позов підтримав, просить суд його задовольнити.
До суду надійшла мирова угода та заява відповідача, відповідно до якої він просить суд розглянути позовну заяву без його участі, винести рішення, яким задовольнити мирову угоду, яку він підписав та підтримав.
26 січня 2017 року ухвалою суду, справа була відкладена з причин неявки сторін, оскільки до суду надійшла вказана мирова угода.
27 лютого 2017 року ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду було відмовлено у визнанні мирової угоди між сторонами та продовжений розгляд цивільної справи. На вищевказані судові засіданні відповідач не зявлявся, був повідомлений належним чином.
20.03.2017 року відповідач в судове засіданні не зявився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, з причин неявки відповідача справа була перенесена на 12 квітня 2017 рік о 10.00 годині.
12 квітня 2017 року відповідач до судового засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не сповістив.
Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що дійсно в провадженні Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ст. ст. 296 ч.3, 186 ч.2 КК України.
По даній справі позивач є потерпілим.
23 листопада 2016 року по вищевказаному кримінальному провадженні в якості свідка, попереджений за ст. ст. 384, 385 КК України надавав пояснення відповідач.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Разом з тим, за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» п.17, не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.
Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач надавав показання в якості свідка при розгляді судом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ст. ст. 296 ч. 3, 186 ч. 2 КК України, де позивач по даній справі є потерпілим, відносно позивача, який брав участь у тій справі.
Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» п.18, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Суд не може погодитися зі ствердженнями представника позивача стосовно того, що відповідач поширював недостовірну інформацію щодо позивача, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, вказане підтверджується його особистою згодою з позовними вимогами, тому що дані ствердження позивача не підтвердилися в ході судового розгляду справи та доказів цьому ним не надано.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не надано жодного доказу стосовно його позовних вимог, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 32 Конституції України, ст. ст. 16, 277 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 218,224-229 ЦПК України , суд,
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.