Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №323/2150/16 Головуючий у 1 інстанції: Щербань Л.С.
Провадження № 22-ц/778/266/17 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Преобаженскьої сільської ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок О.М. про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Преобаженскьої сільської ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок О.М. про визнання права власності в порядку спадкування.

В позові зазначала, що 28 квітня 1981 року уповноваженими Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області видано ОСОБА_8 свідоцтво про забудову садиби. На відведеній земельній ділянці площею 0,15га надано право на забудову житлового будинку площею 50,2кв.м, надвірні будівлі, а також навести благоустрій ділянки та озеленіння. Станом на березень 2016 року на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок літ «А» загальною площею 93,1кв.м, житловою площею 26,4кв.м, та споруди: погріб під літ «А» літ. «п-г», ганок літ. «кр», літня кухня літ «Б», гараж літ «В», вбиральня літ «Г», паркан № 1, ворота з хвірткою № 2 , басейн № 3. За життя її батьки не зареєстрували право власності на збудований будинок та господарчі будівлі в державних органах, вважаючи, що видане свідоцтво на забудову садиби є таким документом, що підтверджує їх права на будівлі та споруди. За життя її мати, ОСОБА_9, склала заповіт, яким заповідала їй 1/2 частку житлового будинку та надвірних господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Вважає, що на підставі заповіту після смерті матері, вона має право на 1/2 частину житлового будинку та його складових частин разом з 1/2 частиною земельної ділянки.

Далі позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку та його складових частин разом із 1/2 частини земельної ділянки і за законом після смерті батька вона має право на 1/6 частину житлового будинку із 1/6 частиною земельної ділянки.У встановленому законом порядку вона зверталася до нотаріуса за оформленням спадщини за померлими батьками, однак в письмовому порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок і господарські споруди.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 4/6 частини двоповерхового садибного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_5 на її користь понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

28 квітня 1981 року уповноваженими Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області видано ОСОБА_8 свідоцтво про забудову садиби. На відведеній земельній ділянці площею 0,15га надано право на забудову житлового будинку площею 50,2кв.м, надвірні будівлі.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були подружжям. Від шлюбу мали дітей ОСОБА_12, та ОСОБА_13

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3

За життя ОСОБА_9 склала заповіт, яким заповідала 1/2 частку житлового будинку та надвірних господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 позивачу.

На момент складання заповіту спадкодавцем ОСОБА_9, яким вона заповідала 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1 спадкоємцеві ОСОБА_3, вона не мала права власності на вказаний житловий будинок.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 останні й не набув права власності на вказаний будинок з господарськими будівлями і після його смерті неможливо здійснити перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив з того, що на момент складання заповіту спадкодавцем ОСОБА_9, яким вона заповідала 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область АДРЕСА_1 спадкоємцеві ОСОБА_3, вона не мала права власності на вказаний житловий будинок і, відповідно, не мала права розпоряджатися ним. Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 за ним не було зареєстровано право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями і після його смерті неможливо здійснити перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів права власності померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на майно, яке позивач вважає спадковим, а саме - житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказування полягає не лише в подані до суду доказів, а й у доведеності їх переконливості, належності та допустимості.

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За положеннями ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи з встановлених обставин є підстави для висновку щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги щодо належності спірного майна вказаним померлим особам на час відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про однобічність розгляду справи при з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, про те, що судом було прийнято сторону відповідача суперечать вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують позивача на засадах змагальності доводити свої вимоги переконливими, належними та припустимими доказами. Фактично апелянт вимагає від суду зробити припущення щодо наявності на час смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 їх права власності на спірне нерухоме майно, що прямо заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: