АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Поліщук Н.В., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача Хитрової Л.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», поданою представником Власенком Артемом Олександровичем

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 21.05.2013 року між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 24 823,66 грн. зі сплатою 18 % річних на суму залишку заборгованості з терміном повернення кредиту до 31.05.2015 року. Через невиконання належним чином взятих на себе зобов'язань, у позичальника утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 22.04.2015 року становить 35 517,24 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 16 521,51 грн., заборгованості зі сплати відсотків - 2 987,29 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 4 626,02 грн., штрафу - 11 382,42 грн. ПАТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Справа №755/12497/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4808/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Н.А. Чех
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Акцент Банк» через свого представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, принципу об'єктивності та всебічності розгляду справи, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що відсутність підпису ОСОБА_2 на Тарифах, Умовах та Правилах надання банківських послуг не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості, оскільки вони не місять істотних умов кредитного договору, всі істотні умови договору зазначені у Генеральній угоді, яка особисто підписана позичальником. Суд не взяв до уваги, що факт укладення кредитного договору відповідачем не оскаржувався, факт отримання кредитних коштів не оспорюється, позов про оспорювання кредитного договору позичальником не пред'являвся.

Представник позивача Хитрова Л.В. у суді апеляційної інстанції підтримала подану апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги: заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані: (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цю: правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення суду, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг ОСОБА_2, як позичальником, не підписувались, відсутні докази отримання нею банківської картки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору., як це передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, 27 січня 2011 року між ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 13 100,00 грн. на строк до 26 січня 2014 року з відсотковою ставкою 0,01% на місяць та щомісячною комісією 262 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе за договором кредиту зобов'язань, у неї утворилася заборгованість перед Банком. Так, 21 травня 2013 року між ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.

Пунктом 1.1.2 Генеральної угоди зазначено загальну заборгованість за цим договором у розмірі 15 542,48 грн., визначено строк повернення коштів до 31.05.2015 року.

Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою, а тому позичальник, за таких обставин, сплачує банку штраф у розмірі 11 382,42 грн.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовивши у задоволенні позову у зв'язку із відсутністю підпису позичальника на тарифах, Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки таке було узгоджено між сторонами під час підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.

Отже, факт отримання відповідачем кредитних коштів та кредитної картки знайшли своє підтвердження під час перегляду судового рішення апеляційним судом.

Судом першої інстанції у порушення вимог ст. 212 ЦПК України не був досліджений кредитний договір та Генеральна угода у повному обсязі, не були перевірені зобов'язання сторін за кредитним договором, погоджені сторонами порядок та строки погашення кредитної заборгованості та наданий позивачем розрахунок заборгованості, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідач в силу зазначених норм закону не надала суду доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на спростування зазначеного банком у позовній заяві розміру заборгованості. Крім того, із позовом про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_2 до суду не зверталася. Факт укладення кредитного договору та Генеральної угоди, а також отримання кредитних коштів від Банку ОСОБА_2 не оспорює.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором та Генеральною угодою, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, колегія суддів вважає його належним та допустимим доказом, так як він містить всю необхідну інформацію для перевірки розміру нарахованої заборгованості, а тому бере його до уваги. Даний розрахунок стороною відповідача не спростований.

Але, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір штрафу, який підлягає стягненню з урахуванням наступного.

Так, згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідачем не виконано зобов'язання по сплаті заборгованості за кредитним договором належним чином. Факт порушення зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позичальник не оспорює, відтак штраф підлягає стягненню.

Але, ч.3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір штрафу який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує наявність обставин, які мають істотне значення.

Так, ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила суду, що невиконання нею належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором зумовлено поганим станом здоров'я та потребою постійного лікування, що у свою чергу потребує постійних грошових витрат на ліки. Також вказала, що на її утриманні перебуває хвора дочка ОСОБА_7, яка є інвалідом І групи та має тяжку форму захворювання внаслідок психічного розладу, відповідно обмежена у самообслуговуванні, здатності до орієнтації та спілкування, контролювати свою поведінку, а тому потребує постійного стороннього догляду. На підтвердження зазначеного ОСОБА_2 надала суду докази, а саме виписки із історії хвороби, консультативні висновки та результати медичних досліджень та обстежень.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини є істотними у розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, а тому вважає за необхідне зменшити розмір штрафу з 11382, 42 грн. до 5000, 00 грн., що буде розумним та достатнім для забезпечення вимог кредитора.

Щодо позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому Банк нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, тобто за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог Банку.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент Банк» заборгованості за кредитним договором б/н від 21.05.2013року у розмірі 24508 грн. 80 коп., яка складається з наступних сум: 16521 грн. 51 коп. - заборгованість за кредитом, 2987 грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5000 грн. 00 коп. штрафу.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі пропорційному розміру задоволених позовних вимог (за подачу позову 245,09 грн. та апеляційної скарги 269,60 грн.), а саме 514, 69 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», подану представником Власенком Артемом Олександровичем, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.05.2013року у розмірі 24508 (двадцять чотири тисячі п'ятсот вісім) грн. 80 коп., яка складається з: 16521 (шістнадцять тисяч п'ятсот двадцять одна) грн. 51 коп. - заборгованість за кредитом, 2987 (дві тисячі дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. штрафу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» судовий збір у розмірі 514 (п'ятсот чотирнадцять) грн. 69 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: