Справа № 306/2685/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

Терпай С.М.розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 18 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ТзОВ «Кредитні ініціативи», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 01.08.2007 року між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за №1175, відповідно до якого банком було надано кредит у сумі 22073,00 доларів США.

26.10.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ Промінвестбанк, і ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1175/1175, відповідно до якого позивач зобов'язалася виконувати зобов'язання по погашенню заборгованості по кредиту.

Проте, згідно договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року право вимоги за кредитним договором №1175 укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Промінвестбанк» перейшло до ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2014 року із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по кредиту в розмірі 139687,35 гривень. Проте при розгляді вищезазначеної справи відповідачем було збільшено розмір відсоткової ставки з 9,5% до 11% річних та позивача не було про це повідомлено. Доказом збільшення відсоткової ставки є рішення Свалявського районного суду від 10.02.2015 року, яким визнано неправомірною зміну відсоткової ставки. Позивач вважає, що в зв'язку з тим, що її не було повідомлено про зміну відсоткової ставки по кредитному договору, у силу статті 559 ЦК України вона має право на визнання договору поруки припиненим, а тому просить визнати договір поруки №1175/1175 від 26.10.2010 року укладений між ПАТ «Промінвестбанк», ОСОБА_2, і ОСОБА_3, припиненим з 06.08.2012 року.

Рішенням Свалявського районного суду від 18 березня 2016 року в задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що збільшення відсоткової ставки без відома поручителя припиняє поруку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно кредитного договору № 1175 від 01.08.2007 року укладеного між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 банк надав позичальнику кредит у сумі 22073,00 доларів США за встановленою процентною ставкою в розмірі 9,5% річних та кінцевим терміном повернення 31 липня 2014 року (а.с. 4-11).

26 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Промінвестбанк», і ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1175/1175, відповідно до якого позивач зобов'язалася виконувати зобов'язання по погашенню заборгованості по кредиту (а.с. 12-13).

Згідно договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року право вимоги за кредитним договором №1175 укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Промінвестбанк» перейшло до ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2014 року із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 139687,35 гривень. Рішення набуло законної сили 04 березня 2015 року (а.с. 45).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для визнання поруки припиненої, оскільки вказаним судовим рішенням стягнуто солідарно заборгованість із боржника та поручителя.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України, немає. Тому висновок суду про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильним.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-1199цс16 від 06.07.2016 року, і такий висновок є обов'язковим для всіх судів України.

При цьому, подача заяви про перегляд рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2014 року не свідчить про втрату ним законної сили, та відповідно не може бути підставою для задоволення позову про визнання поруки припиненою. Тобто, суд, вірно пославшись на вказане рішення, яке є чинним (як на момент розгляду справи судом першої так і апеляційної інстанції), відмовив у задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів із даного приводу додатково констатує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про визнання дій неправомірними щодо зміни відсоткової ставки.

Рішенням Свалявського районного суду від 28 січня 2015 року такий позов задоволено (саме на це рішення ОСОБА_2 посилалась обґрунтовуючи наявність зімни відсоткової ставки).

Однак рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.10.2016 року скасовано рішення Свалявського районного суду від 28.01.2015 року та ухвалено нове рішення суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 (а.с. 108-110).

При цьому в даному рішенні апеляційним судом констатовано, що з листопада 2008 року через порушення ОСОБА_3 строків погашення кредиту відсотки нараховувались у розмірі передбаченому п. 6.2 Кредитного договору. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що факт одностороннього підвищення відсоткової ставки не підтверджено, а нарахування підвищених відсотків здійснювалося відповідно до умов договору.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, а також те, що згідно договору поруки ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором згідно його умов, в тому числі й згідно п. 6.2 Кредитного договору, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт зміни умов кредитного договору внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 18 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді