Справа №325/102/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Шеїної Л.Д.

при секретарі: Красновій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 кредит», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Марїнський Укрпромзбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройінвест Донбасс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», ОСОБА_2, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, старший державний виконавець Пироговська-Харітонова Яніна Олексіївна

про визнання незаконними дій старшого державного виконавця Пироговської-Харітонової Я.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, визнання незаконним повідомлення про повернення виконавчого документу, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа та зобовязання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 кредит» (далі ОСОБА_1 кредит) звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з вищезазначеною скаргою.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 09.11.2015 року Приазовським районним судом Запорізької області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави, що належить ТОВ «Сінтезпродсервіс» у звязку з чим 14.06.2016 року видано виконавчий лист.

04.07.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 кредит» звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження відносно ТОВ «Сінтезпродсервіс» з метою виконання рішення суду.

02.08.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 кредит» отримав постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №51819539, в результаті оскарження якої 15 вересня 2016 року Приазовським районним судом Запорізької області винесено ухвалу, яка набрала законної сили та якою:

-дії державного виконавця по відмові у відкритті виконавчого провадження, визнано незаконними;

- скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження;

- зобовязано відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України, вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справи №242/113/15-ц (а.с. 14-17).

05.12.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 кредит» звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України, з заявою в якій посилаючись на вищезазначені рушення суду, які набрали законної сили, просило вирішити питання про відкриття виконавчого провадження

23.12.2016 року старшим державним виконавцем Пироговською-Харитоновою Я.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, посилаючись на абз. 1 ч. 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень у редакції від 29.09.2016 року №2832/5, на підставі того, що сума зобовязань становить менше двадцяти мільйонів гривень.

Відповідно до ОСОБА_3 юстиції «Про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів» від 29.04.2011р. №5149-0-26-11-18, «...ст. 58 Конституції України закріплює один з найважливіший загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, шо вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності...».

В Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дає тлумачення, що у частині першій ст. 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац Другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Тому, враховуючи наведене, заявник вважає, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження, направлена до відділу примусового виконані рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України - 04.07.2016року, на підставі якої суд зобовязав останнього, вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, на момент подання заяви від 04.07.2016 року, діяли Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року та Інструкція з організації примусового виконання рішень в редакції від 22.12.2015р., які передбачали підвідомчість Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, рішень суду, сума зобов'язання яких становить десять та більш мільйонів гривень.

Отже, на думку заявника, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України, ОСОБА_4, порушила принцип, який закріплено Конституцією України, принцип дії закону в часі - застосовано нормативно-правовий акт, який не поширюється на дані відносини, оскільки вони виникли до набрання ним законної сили, а також не виконується рішення суду.

Тому, просив суд, визнати незаконними дії старшого державного виконавця Пироговської-Харитонової Я.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України щодо повернення стягувачу виконавчого документа, відносно ТОВ «Сінтезродсервіс» про звернення стягнення на предмет застави, без виконання від 23.12.2016 року.

Визнати незаконним повідомлення державного виконавця Пироговської-Харитонової Я.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України щодо повернення стягувачу виконавчого документа, відносно ТОВ «Сінтезродсервіс» про звернення стягнення на предмет застави, без виконання від 23.12.2016 року.

Скасувати повідомлення від 23.12.2016 року відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України щодо повернення виконавчого документа стягувачу відносно ТОВ «Сінтезродсервіс» про звернення стягнення на предмет застави, без виконання від 23.12.2016 року.

А також, просив зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання про відкриття виконавчого провадження відносно ТОВ «Сінтезпродсервіс» про звернення стягнення на предмет застави, на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2016 року вих. №04-11/2149.

Заявник ПАТ «ОСОБА_1 Кредит» у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за скаргою у відсутність представника банку, вимоги та обставини викладені в скарзі підтримує в повному обсязі та просить скаргу задовольнити (а.с. 163).

Заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «МарїнськийУкрпромзбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «СтройинвестДонбасс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтезпродсервіс», ОСОБА_2 у судове засідання не прибули, будучи належним чином сповіщені про день та місце розгляду справи (а.с. 154-158).

Орган, дії якого оскаржуються - відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України, державний виконавець Пироговська-Харитонова Я.О. у судове засідання не зявилась, належним чином сповіщені про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяву щодо відкладення розгляду справи до суду не надавали (а.с. 160,162).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи встановив, що 09.11.2015 року Приазовським районним судом Запорізької області, ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави, що належить ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС».

14.06.2016 року на виконання рішення суду, Приазовський районний суд Запорізької області видав виконавчий лист № 242/113/15-ц від 14.06.2016 року.

З метою виконання рішення суду, 04.07.2016 року заявник первісно звернувся до відділу примусового виконані рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, з заявою про відкриття виконавчого провадження( а.с.4).

Однак, 02.08.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 кредит» постановою державного виконавця відділу примусового виконані рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України від 02.08.2016 року ВП №51819539, відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV, а саме у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, державний виконавець позбавлений можливості повідомити боржника про відкриття виконавчого провадження.

Заявник, не погодившись з рішенням державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, оскаржив його до Приазовського районного суду Запорізької області. За наслідками розгляду скарги Приазовським районним судом Запорізької області 15 вересня 2016 року ухвалено рішення за яким:

- дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, визнано незаконними;

- скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження;

- зобовязано відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі №242/113/15-ц від 14.06.2016року (а.с.14-17).

Ухвала суду від 15 вересня 2016 року набрала законної сили 17.11.2016 року.

05.12.2016 року ПАТ «ОСОБА_1 кредит», повторно, звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження, на що отримав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з підстав, передбачених абз.1 ч.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень у редакції від 29.09.2016 року №2832/5 на підставі того, що сума зобовязань становить менше двадцяти мільйонів гривень.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» без прийняття до виконання, державний виконавець посилався на абз.1 ч. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень у редакції від 29.09.2016 року № 2832/5 на підставі того, що сума зобовязань становить менше двадцяти мільйонів гривень (а.с. 20-24).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відповідно до приписів даної норми Конституції, органи і посадові особи, що здійснюють дії, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими законами України.

Відповідно до ст..14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV втратив чинність з 05.10.2016 року, згідно із Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ.

В свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ, набрав чинності 05.10.2016 року.

Пунктом 7 перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404 XVІІІ встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судом встановлено, що стягувач первинно звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження 04.07.2016 року (а.с.4). На думку суду, вказана обставина є юридично значимою і є предявленням виконавчого документу до виконання. Даний спосіб предявлення виконавчого документа не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» або Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Державний виконавець, діючи неправомірно (що встановлено рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року (а.с.14-17) відмовив стягувачу у відкритті виконавчого провадження з посиланням на ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження». Наведеним рішенням суду від 15 вересня 2016 року, дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, визнано незаконними; скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобовязано відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі №242/113/15-ц від 14.06.2016 року (а.с.14-17).

Відповідно до ч.2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо до суду на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одним із засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено поняття обовязковість судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд, вважає за необхідне застосувати до спірних відносин Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», згідно якого Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд» одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на вимогу однією із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі,- а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведені норми права, при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження (сума стягнення 11399174,07 грн.) державний виконавець повинен був керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV, який був чинним до 05.10.2016 року, та яким до підвідомчості відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України віднесено, зокрема, виконавчі провадження сума зобовязань яких становить десять і більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (ч.1 ст.21 ).

Крім того, цим Законом взагалі не було передбачено повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Враховуючи конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, застосовану цій справі практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обовязковою для національних судів згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, а також принцип незворотності дії закону у часі, суд приходить до висновку про визнання дій старшогодержавного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 Юстиції України ОСОБА_5 по поверненню виконавчого документу відносно ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС» про звернення стягнення на предмет застави, без виконання від 23.12.2016 року, на підставі Закону України «Про виконавче провадження» №1404-19 від 02.06.2016 року, незаконним і визнає незаконним повідомлення від 23.12.2016 року винесеного старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Депаратаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 Юстиції України ОСОБА_6 по поверненню виконавчого документу стосовно ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС» про звернення стягнення на предмет застави, без виконання шляхом його скасування.

Щодо вимог заявника про зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження відносно ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС» про звернення стягнення на предмет застави на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2016 року вих. №04-11/2149, то суд зазначає, що 15 вересня 2016 року Приазовським районним судом Запорізької області ухвалено рішення за яким, дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, визнано незаконними; скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобовязано відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі №242/113/15-ц виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 14.06.2016 року (а.с.14-17). Ухвала суду набула законної сили 17.11.2016 року. Рішення суду є обовязковим для всіх до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України, повторне звернення до суду з вимогою з тих же підстав, за якою прийнято рішення, законом не передбачено. Тому в цій частині, в задоволені скарги слід відмовити.

Наведене спростовує доводи відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_3 юстиції України щодо неможливості застосування Закону України «Про виконавче провадження» №1404-19 від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, які викладені ним у повідомлені про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2016 року. (а.с. 20)

Заявник зазначив, що повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документу від 23.12.2016 року він отримав 02.01.2017 року. Згідно відтиску поштового штемпелю ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» спрямував до суду скаргу за даною справою 17.01.2017 року (а.с.30).

Отже, строк звернення зі скаргою до суду, заявник не пропустив.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до ст..ст. 57-60 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6,10,11, 60, п.27 ч.1 ст.293, 383, 387 ЦПК України, на підставі ст. 58 Конституції України, п.п.1,5,6,7 розділу VIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

скаргу Публічного Акціонерного Товариства «ОСОБА_1 КРЕДИТ» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Депаратаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України ОСОБА_5, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРЇНСЬКИЙ УКРПРОМЗБУТ», Товариство з обмеженою відповідальністю

«СТРОЙИНВЕСТ ДОНБАСС», Товариство з обмеженою відповідальністю «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС», ОСОБА_2, про визнання незаконними дій старшого державного виконавця Пироговської-Харітонової Я.О. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України, визнання незаконним повідомлення про повернення виконавчого документу, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа та зобовязання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати дії старшогодержавного виконавця Відділу примусового виконання рішень Депаратаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України ОСОБА_7 по поверненню виконавчого документу відносно ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС»про звернення стягнення на предмет застави, без виконання від 23.12.2016 року на підставі Закону України «Про виконавче провадження» №1404-19 від 02.06.2016 року, незаконними.

Визнати незаконним повідомлення від 23.12.2016 року винесеного державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Депаратаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 Юстиції України ОСОБА_8 по поверненню виконавчого документу стосовно ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС» про звернення стягнення на предмет застави.

Скасувати повідомлення від 23.12.2016 року винесеного державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Депаратаменту державної виконавчої служби ОСОБА_3 юстиції України ОСОБА_8 по поверненню виконавчого документу стосовно ТОВ «СІНТЕЗПРОДСЕРВІС» про звернення стягнення на предмет застави.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Шеїна