Справа № 462/1320/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 квітня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Ящук К.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 12000 доларів США, заборгованості за договором позики від 14.04.2014 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.04.2014 року позичив відповідам гроші в сумі 25000 доларів США, які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язувались повернути протягом двох місяців, тобто до 14.06.2014 року, про що склали письмову розписку. Зазначив, що відповідачі свій обов'язок виконали частково, оскільки неповернутою залишилась частина боргу у сумі 12000 доларів США. З огляду на зазначене, просить стягнути із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг у розмірі 12000 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним, просить позов задовольнити.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили, крім цього, представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, 14.04.2014 року між позивачем ОСОБА_2 і відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого позичальники отримали від ОСОБА_2 25000 доларів США та що відповідачі зобов'язувались повернути позивачу суму позики до 14.06.2014 року, однак повернули не повну суму. Наведені обставини підтверджуються письмовою розпискою відповідачів, оригінал якої був наданий представником позивача для огляду у судовому засіданні.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідачів із усними вимогами щодо повернення коштів, отриманих за договором позики в сумі 12000 доларів США, однак такі вимоги залишилася без належного реагування.

Встановлено, що у визначений договором строк відповідачі свої зобов'язання не виконали і коштів не повернули.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу грошей відповідачами за договором позики відсутні, як і відсутні докази неодержання відповідачами вказаних сум позики, а тому суд переконаний, що із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_2 12000 доларів США заборгованості за договорами позики від 14.04.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається із квитанції № ПН168 від 30.03.2017 року /а.с.13/, позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 3231,60 грн. судового збору.

Таким чином, з огляду на наведене, із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3231,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.509, 526, 527, 530, 610-612, 1046-1050 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 321 360 (триста двадцять одну тисячу триста шістдесят) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3231,60 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.