Єдиний унікальний номер 243/3867/16-ц Номер провадження 22-ц/775/19/2017
Єдиний унікальний номер 243/ 3867/16-ц
Номер провадження 22-ц/ 775/ 19/ 2017
Головуючий у 1 інстанції: Чемодурова Н.О.
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В., Новікової Г.В.,

секретар Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м .Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, що також діє в інтересах ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, треті особи:Єнь ОСОБА_3, Словянська місцева прокуратура Донецької області, про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, що також діє в інтересах ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_4, Словянська місцева прокуратура Донецької області, про відшкодування матеріальних збитків, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу. Просила рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначаючи те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позову, неповно зясував обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не сприяв повному і обєктивному розгляду справи, а саме:

- суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, необґрунтовано послався на ст.86 Кодексу цивільного захисту України, оскільки відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної терористичним актом передбачено Законом України «Про боротьбу з тероризмом»;

- суд необґрунтовано послався на те, що позивачка не відмовилася добровільно від пошкодженого будинку, оскільки будинок було пошкоджено повністю, тобто передавати було нічого й вона з чоловіком самотужки його відновили;

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та представник прокуратури, проти апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивачка не з'явивлася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність ( а.с.255).

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не зявився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність ( а.с.256).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, представника відповідача - Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та представника прокуратури, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на положення ст.86 ч.9 Кодексу цивільного захисту України де передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалими зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, а оскільки та добровільна передача у матеріалах справи відсутня, крім того позивачка заперечувала передати пошкоджене житло у встановленому законом порядку, то відсутні законні підстави для задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції законні, обґрунтовані та ґрунтуються на матеріалах справи.

До такого висновку апеляційний суд прийшов з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилалася на те, що в ніч з 01.07.2014 року на 02.07.2014 року в період проведення антитерористичної операції( надалі АТО), було повністю зруйновано її будинок, власником якого вона є.

Створена комісія з членів Словянської міської ради, склала Акт № 379 від 30.07.2014 року про обстеження її будинку та дійшла до висновку що її будинок для подальшої експлуатації непридатний, третя категорія технічного стану.

Посилаючись на Коституцію України, на Закон України « Про боротьбу з тероризмом», на Кодекс цивільного захисту України,просила суд стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяну її житлу внаслідок проведення Антитерористичної операції . Свій матеріальний збиток оцінила у 776 152,25 грн., виходячи з розрахунку:

86,75 х 8947 = 776 152,25 грн., де 86,75 кв.м - це житлова площа її будинку, а 8947 грн. це показник опосередкованої вартості спорудження житла в Донецькій області станом на 2016 рік, згідно наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 2 жовтня 2015 року № 252.

Апеляційним судом встановлено, що дійсно, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.Район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.Згідно ст. 1 зазначеного Закону терористична діяльність - це діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об'єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму (у редакції Закону України від 18.05.2010 р. № 2258-VI).Терористичний акт - це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Словянськ Донецької області, в якому був розташований будинок позивача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції.

Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами.

Суб'єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю; Міністерство внутрішніх справ України; Національна поліція; Міністерство оборони України; центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань; Управління державної охорони України.

Є загальновідомим фактом, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р було затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, яким було передбачено, зокрема:

- забезпечення роботи місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької та Луганської областей, на рівні районів і міст обласного значення Донецької та Луганської областей (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, інші заінтересовані центральні органи виконавчої влади, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування);

- забезпечення визначення обсягу руйнувань, обстеження несучої здатності будівель, що потребують першочергового відновлення, об'єктів інфраструктури, виготовлення відповідної проектної документації (виконавці: Державне агентство з питань відновлення Донбасу, Мінрегіон, Мінінфраструктури, місцеві штаби, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування (за згодою).

На виконання цього розпорядження Кабінету Міністрів головою Донецької обласної державної адміністрації видано розпорядження від 05.01.2015 року № 1 «Про створення штабу з організації відновлення об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області», яким створено штаб з організації відновлення об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення населених пунктів Донецької області та головам райдержадміністрацій, міським головам було доручено створити та забезпечити роботу місцевих штабів з питань, пов'язаних з відновленням інфраструктури та життєдіяльності населених пунктів Донецької області на відповідній території; організувати роботу зі складання переліку пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення на відповідній території та розробки проектно-кошторисної документації, отримання експертних висновків для подання на розгляд штабу.

Колегією суддів також встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2012 року, на праві власності належить житловий будинок 53 по вулиці Руській м. Словянськ Донецької області, загальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м., загальною вартістю 86 839 грн. (а.с. 11, 62).

Згідно акту обстеження об'єкта, пошкодженого під час проведення антитерористичної операції № 379 від 30 липня 2014 року, який затверджено протоколом засідання робочої комісії № 3 від 21.08.2014 року та рішенням Слов'янської міської ради від 18.02.2015 року № 99, комісією у складі директора КП «СловУКС» ОСОБА_5, провідного інженера технічного нагляду КП «СловУКС» ОСОБА_6, інженера-проектувальника ОСОБА_7 в присутності власника ОСОБА_1, з метою визначення обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки при подальшій експлуатації об'єкта (визначення придатності/непридатності об'єкта для подальшої експлуатації), а також обсягу та видів ремонтно-відновлювальних робіт проведено обстеження житлового будинку, паркану та воріт. Під час обстеження використовувались РНБ В3.1.-01-99 «Правила оцінки технічного стану і паспортизації будівель і споруд», та встановлено, що житловий будинок №53 по вул. Руській м. Словянська пошкоджений на 100%. Пошкоджено: шиферний паркан 24,5 м2, металевий паркан 19,5 м2, металевий профіль 19,5 м2, цегляні стовпи (фагот) 0,6 м3, паркан кований 6,42 м2, хвіртка металева 1,7 м2. Комісія прийшла до висновку, що житлову будівлю необхідно відновити. Категорія технічного стану обєкта третя (а.с.15).

Органом досудового розслідування Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області 18 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками частини 2 ст. 194 КК України за фактом пошкодження в ході проведення АТО будинку, розташованого за адресою: м. Словянськ, вул. Руська, 53, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0001917 (а.с. 14).

Їз пояснень третьої особи у суді першої інстанції , ОСОБА_4, а саме чоловіка позивачки, вбачається, що вони з дружиною за власні кошти повністю відновили будинок по вул. Руській № 53 у м. Словянськ та не бажають добровільно передавати будинок місцевій державній адміністрації або органу місцевого самоврядування, оскільки на подвірї є споруди, які не постраждали і є придатними для експлуатації.

Саме цією підставою й обґрунтована апеляційна скарга позивачки, де вона також вказувала, що будинок за власні кошти відбудований, вона є власницею будинку й не бажає віддавати своє право власності на будинок.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з позовної заяви, позивачка у позові посилалася на ч.10 ст.86 Кодексу цивільного захисту України, де йдеться про розмір грошової компенсації за зруйновну або пошкоджену квартиру або будинок й навела розрахунок такої компенсації у звязку з пошкодженням її будинку, проте просила про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної її житлу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Враховуючи зазначене колегія сддів прийшла до висновку, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правомірно послався на те, що відповідно до ч.9 ст.86 Кодексу цивільного захисту України, забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалими зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, а оскільки добровільно житло позивачкою не було передано у встановленому законом порядку, то відсутні законні підстави для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не порушує законні права позивачки, оскільки вона не позбавлена права звернутися з позовом про захист свого порушеного права з інших підстав про відшкодування матеріального збитку, понесеного у звязку з самостійним відбудуванням пошкодженого будинку внаслідок АТО.

Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача про незаконність та несправедливість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, безпідставне звільнення держави від обв'язку відшкодувати шкоду не є обґрунтованими .

Інших доводів щодо неправильності ухваленого рішення, порушення чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд перевіряє законність і обгрунтованясть рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведених і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, у звязку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст..303,307, 308, 314 -315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.О. Груіцька

Судді: О.В. Осипчук

ОСОБА_8