Номер провадження: 22-ц/785/1110/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І., Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними і застосування наслідків їх недійсності,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, який в процесі слухання справи був уточнений. Остаточно просив суд визнати недійсним договір дарування від 04 вересня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за № 1181, згідно якого він подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар ? частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, селище Усатове, вул. Польова, 3; визнати недійсним договір дарування від 04 вересня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за № 1181, згідно якого він ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар ? частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, селище Усатове, вул. Польова, 3; скасувати державну реєстрацію ? частки у праві власності на вказану земельну ділянку і житловий будинок, яка виникла на підставі вказаних договорів дарування; встановити факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за спільне майно подружжя квартири АДРЕСА_1 грошових коштів у розмірі 75 000 доларів США; стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача ? частину майна, що є спільною сумісною власністю подружжя у сумі 37 500 доларів США у гривні за офіційним курсом Національного банку України на день стягнення вказаної суми; а також стягнути судові витрати по справі (т. 1 а. с. 2-4, 37-38, 148-151).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що з вересня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 04.09.2013 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договори дарування ? частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Польова, 3 та ? частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, розташованої за тією ж адресою. За час сумісного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 постійно сварились, він перебував у нервовому стані, постійні емоційні стреси, що заважало йому повною мірою прогнозувати наслідки власних дій, повною мірою усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації, та повною мірою усвідомлено реалізовувати його. ОСОБА_2 постійними сварками на нього здійснювала психологічний вплив, який призвів його до дій без осмислення можливих наслідків. На момент вчинення вказаних правочинів він, хоча і був дієздатним, але не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.03.2014 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1. Згідно ч. 1 договору купівлі-продажу від 04 березня 2014 року, продаж квартири вчинено за 431 546 гривень, факт одержання грошей від покупця за продану квартиру до підписання цього договору ОСОБА_2 особисто підтверджує. Перед продажем вказаної квартири вони домовились про те, що кожен з подружжя отримає готівкою по ? частині від коштів, які будуть отримані від продажу квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, однак після отримання відповідачем коштів вона відмовилася повертати позивачеві взагалі будь-які кошти, отримані від продажу квартири та посилалась на те, що поверне їх пізніше. 24 червня 2014 року Біляївський районним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким шлюб між ним та ОСОБА_2 розірваний. Після розірвання шлюбу він взагалі втратив можливість отримати належні йому кошти, оскільки відповідачка відмовилася від їх поділу. Відповідно до ч. 4 попереднього договору купівлі-продажу від 17 лютого 2014 року, б/н, вартість квартири АДРЕСА_1 на момент продажу була визначена продавцем і покупцем у розмірі 75 000 доларів США. Згідно п. 1.8 вказаного договору розрахунок проводиться в доларах США. Також згідно пояснень ОСОБА_4 він передав особисто ОСОБА_2 за квартиру 75 000 доларів США, які підлягають розподілу.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар ? частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :04:001:0092, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, селище Усатове, вул. Польова, 3, посвідчений 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 1181 визнаний недійсним. Договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар ? частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, селище Усатове, вул. Польова, 3, посвідчений 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 1180 визнаний недійсним. Скасована державна реєстрація ? частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :04:001:0092, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, селище Усатове, вул. Польова, 3, яка виникла з договору дарування, посвідченого 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого у реєстрі за № 1181. Скасована державна реєстрацію ? частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, селище Усатове, вул. Польова, 3, яка виникла з договору дарування, посвідченого 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого у реєстрі за № 1180. Встановлений факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за спільне майно подружжя квартиру АДРЕСА_2, грошових коштів у розмірі 75 000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частки майна, що є спільною сумісною власністю подружжя 858 896,25 гривень, що еквівалентно 37 500 доларів США, що складає ? частину коштів, отриманих ОСОБА_2 від продажу квартири АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 7 456,68 гривень (т. 1 а. с. 174-178).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 180-183).

Додатковим рішенням суду від 28.12.2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 в частині поновлення строку для звернення до суду відмовлено (т. 1 а. с. 199-200).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1524, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 211152 (т. 1 а. с. 6).

18 червня 2008 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану за адресою: селище Усатове, Біляївського району, Одеської області, вул. Польова, 3, що вбачається із договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Біляївського державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7 18.06.2008 року за реєстровим № 1-3523 (т. 1 а. с. 8).

Згідно із договором дарування від 18 червня 2008 року ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар житловий будинок з надвірними спорудами під № 3, що знаходиться за адресою: селище Усатове, Біляївського району, Одеської області, вул. Польова та складається з одного житлового будинку «А», житловою площею 74,40 кв.м., загальною площею 185,60 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 0,100 га. Зазначений договір дарування посвідчений державним нотаріусом Біляївського державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7 18.06.2008 року за реєстровим № 1-3518 (т. 1 а. с. 11).

Як вбачається із договору дарування від 04 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 04.09.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1180, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар ? частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: селище Усатове, Біляївського району, Одеської області, вул. Польова, 3 та складається з одного житлового будинку «А», житловою площею 74,40 кв.м., загальною площею 185,60 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 0,100 га (т. 1 а. с. 13).

Як вбачається із договору дарування від 04 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 04.09.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1181, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар ? частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану за адресою: селище Усатове, Біляївського району, Одеської області, вул. Польова, 3 (т. 1 а. с. 14).

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_3 посилався на те, що на час укладання цих угоди ОСОБА_3 і ОСОБА_2 постійно сварились, позивач перебував у нервовому стані, постійні емоційні стреси заважали йому повною мірою прогнозувати наслідки власних дій, повною мірою усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації, та повною мірою усвідомлено реалізовувати його. На момент вчинення вказаних правочинів він, хоча і був дієздатним, але не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 783 від 16.06.2015 року, проведеної на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 02.02.2015 року, ОСОБА_3 з урахуванням обставин, які склалися, психічного стану і індивідуально-психологічних особливостей, які здійснили суттєвий вплив, не міг в повній мірі вільно і свідомо приймати рішення, реалізовувати його своїми діями, усвідомлювати соціально-юридичний зміст власних дій, їх можливі наслідки, прогнозувати можливі наслідки власних дій, не міг в повній мірі свідомо приймати рішення, адекватні ситуації і в повній мірі свідомо реалізовувати їх, усвідомлювати реальний стан власних дій і в повній мірі свідомо керувати ними, передбачити їх можливі наслідки, у серпні-вересні 2013 року, зокрема 04 вересня 2013 року. ОСОБА_2 з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_3 мала суттєвий вплив на його емоційний стан на його поведінку при складанні вказаних договорів дарування № 1180, № 1181 від 04 вересня 2013 року. ОСОБА_3 на момент підписання договорів дарування 04 вересня 2013 року знаходився у стані емоційного дистресу, який характеризується внутрішньою напругою, почуттям переживання, відчуттям нездатності впоратися з ситуацією, афективним характером мислення, зниженням критичності, як наслідок психічного розладу. Вказаний стан суттєво вплинув на свідомість і поведінку ОСОБА_3 при укладенні вказаних договорів дарування (т. 1 а. с. 97-123).

Вказаний висновок кореспондується з висновком психолога КУ «Міська лікарня № 9» № 15 від 07.11.2014 року зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні з 11 червня 2014 року по 20 червня 2014 року, перебував у стані стресу з приводу сварки з дружиною, з його слів дуже переймається з приводу розлучення з дружиною, не бачить подальшого життя без неї, кохає її, йому було рекомендовано подальше відвідування психолога, проходження курсу психотерапії, а також з показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 (т. 1 а. с. 56).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що вона не погоджується з висновком судової комплексної психолого-психіатричної експертизи № 783 від 16.06.2015 року, оскільки він ґрунтується виключно на показах свідків, у звязку з чим наполягала на проведенні повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2016 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, проведення якої (за клопотанням ОСОБА_2Г.) було доручено експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоровя України у м. Києві. На вирішення експертів були поставлені наступні питання: 1. Чи страждав ОСОБА_3 психічними захворюваннями або психологічними розладами на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року? Якщо так, то якими саме? 2. Чи міг ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року? (т. 1 а. с. 235-237).

Висновком висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 23 від 16.06.2016 року, проведеного комісією експертів Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України надано відповіді на кожне поставлене питання:

ОСОБА_11 на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року страждав на психічний розлад: «Розлад адаптації. Змішана тривожно-депресивна реакція» (F. 43.22 за МКХ-10).

2.Зазначений психічний розлад («Розлад адаптації. Змішана тривожно-депресивна реакція» (F. 43.22)) істотно впливав на здатність ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року (обмежуючи її), внаслідок чого ОСОБА_3 не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року. Крім того, надана наступна відповідь ОСОБА_3 на період підписання договорів дарування № 1180, 1181 від 04 вересня 2013 року не мав психологічних розладів, тому що страждав на психічний розлад: «Розлад адаптації. Змішана тривожно-депресивна реакція» (т. 2 а. с. 3-19).

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними спірних договорів дарування, зареєстрованих за реєстровим № 1180, 1181, від 04 вересня 2013 року суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що оскільки під час укладання (підписання) вказаних договорів дарування ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в силу психічного розладу, то такі договори підлягають визнанню недійсними.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про встановлення факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за спільне майно подружжя квартиру АДРЕСА_1, грошових коштів у розмірі 75 000 доларів США та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартості ? частки майна, що є спільною сумісною власністю подружжя 858 896,25 гривень, що еквівалентно 37 500 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2, і у судовому засіданні було доведено, що квартира була продана ОСОБА_4 за 75 000 доларів США, які є спільною сумісною власністю подружжя, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 37 500 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день винесення рішення, складає 858 896,25 гривень.

Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Так, за договором купівлі-продажу від 04 березня 2014 року, укладеного ОСОБА_2 в період шлюбу, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив та прийняв у власність квартиру № 378, що знаходиться в будинку № 4-В по вул. Артилерійській в м. Одесі, загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 17.05.2013 року. Згідно п. 1 вказаного договору продаж квартири вчинено за 431 546,00 гривень (т. 1 а. с. 39-40).

Судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 була продана за 75000 доларів США. Попередній договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 17 лютого 2014 року про наміри купівлі-продажу об'єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_3, за 675 000 гривень, що еквівалентно 75 000 доларів США не може бути доказом отримання ОСОБА_2 саме цей суми, оскільки вказаний правочин був укладений в простій письмовій формі, тобто укладений з порушенням форми, встановленої для основного договору, а відтак є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Предметом попереднього договору укладеного між сторонами зазначено об'єкт нерухомого майна - квартиру. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вимоги щодо форми договору дотримано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, з урахуванням наведеного, слід дійти висновку про те, що між сторонами попереднього договору жодних зобов'язань не виникло, оскільки фактично договору укладено не було.

За правилами ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

04 березня 2014 року ОСОБА_3 був присутнім при укладанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 та отриманні грошей, передача яких відбулась у його присутності, надав письмову згоду на її відчуження, тобто підтвердив своє волевиявлення на відчуження спільного майна подружжя. Позивач, в порушення ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не надав суду жодного доказу того, що ОСОБА_2 одноособово розпорядилась одержаними за договором коштами, а не використала їх в інтересах сім'ї. Крім того, звертає увагу той факт, що вказаний правочин був здійснений в період шлюбу, який був розірваний за рішенням суду тільки 24.06.2014 року, що не позбавляло сторони в період шлюбу спільно розпорядитись спірними коштами на власний розсуд (т. 1 а. с. 7).

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи в частині встановлення факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 75 000 доларів США та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 858 896,25 гривень, що еквівалентно 37 500 доларів США, у звязку з чим рішення Біляївського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року підлягає скасуванню в цій частині, з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2015 року скасувати в частині встановлення факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за спільне майно подружжя квартири АДРЕСА_3 грошових коштів у розмірі 75 000 доларів США та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 858 896,25 гривень, що еквівалентно 37 500 доларів США.

В цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_12