АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/715/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівВасиленко Л. І., Фетісової Т. Л.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ліга» про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення сплати грошових коштів по орендній платі за користування земельною ділянкою.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

03 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Уманського пивоварного заводу «Уманьпиво» про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що в червні 2003 року вона отримала акт серії НОМЕР_2, який виданий на підставі рішення Антонівської сільської ради № 1 від 29 січня 2003 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

У 2007 році акт серії НОМЕР_2 на земельну ділянку (пай) розміром 2,95 га і сама земельна ділянка перейшли в оренду до «Уманського пивоварного заводу «Уманьпиво».

В квітні 2015 року позивач усно звернулась до адміністрації Уманського пивоварного заводу «Уманьпиво» з проханням виплатити їй орендну плату за користування земельною ділянкою (паєм) розміром 2,95 га за останні три роки, але відповіді позивач не отримала.

16 березня 2016 року представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав суду заяву «про залучення відповідача», в якій просив залучити в якості відповідача в цій справі ТОВ Агрофірму «Ліга» як належного відповідача, в якого перебуває в оренді земельна ділянка позивача, що підтверджується Договором оренди земельної частки (паю) від 12 вересня 2001 року, що укладений строком на 15 років.

Також, 16 березня 2016 року представник позивача ОСОБА_8 подав суду заяву «про уточнення позовних вимог», в якій просив стягнути з ТОВ Агрофірми «Ліга» заборгованість по орендній платі за земельний пай, починаючи з 20 квітня 2012 року в розмірі 13 500 грн.; індекс інфляції за час прострочення, починаючи з 20 квітня 2012 року в розмірі 9 509,48 грн.; 3% річних за час прострочення, починаючи з 20 квітня 2012 року в розмірі 947,58 грн.

14 квітня 2016 року до суду поштою надійшла від представника позивача ОСОБА_8 заява від 01 квітня 2016 року «про уточнення та збільшення позовних вимог», в якій просив: стягнути з ТОВ Агрофірма «Ліга» заборгованість по орендній платі за земельний пай, починаючи з 01 квітня 2012 року, в розмірі 14 200 грн.; індекс інфляції за час прострочення, починаючи з 01 квітня 2012року в розмірі 6 789,32 грн.; 3% річних за час прострочення, починаючи 01 квітня 2002 року, в розмірі 775,44 грн.

В судовому засіданні 13 липня 2016 року представник позивача уточнив, що позивач вимагає стягнути 3 % річних в розмірі 775,44 грн. за час прострочення, починаючи з 01 квітня 2012 року, а не з 01 квітня 2002 року, як зазначено було в його заяві від 01 квітня 2016 року.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2016 року, як незаконне та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ Агрофірма «Ліга» заборгованість по орендній платі за земельний пай, починаючи з 01 квітня 2012 року в розмірі 14 200 грн., індекс інфляції за час прострочення, починаючи з 01 квітня 2012 року в розмірі 6 789,32 грн., 3 % річних за час прострочення, починаючи з 01 квітня 2002 року в розмірі 775,44 грн.. Всі судові витрати, понесені за розгляд справи стягнути на її користь з відповідача.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 2-3), заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 37-39) та заявою про уточнення та збільшення позовних вимог (а.с. 55-57) ОСОБА_6 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем ТОВ Агрофірми «Ліга» укладений договір оренди земельної частки (паю) від 12 вересня 2001 року, строком на 15 років із орендною платою, яка згідно з Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» становить 3 %. Також, позивачка зазначила що отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 06 червня 2003 року, який виданий на підставі рішення Антонівської сільської ради № 1 від 19 січня 2003 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, площа 2,95 га. Згідно з відповіді Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області від 14 березня 2016 року щодо вказаної земельної ділянки був зареєстрований договір оренди від 15 червня 2011 року за № 022151 між орендодавцем ОСОБА_6 та орендарем ТОВ Агрофірма «Ліга» терміном на 49 років. Оскільки, починаючи з 2012 року позивачка не отримує орендної плати і на її усні звернення відповіді не отримано, тому вона у відповідності до ст. 16 ЦК України звернулася до суду за захистом свого права на отримання належних їй коштів. Остаточно уточнивши позовні вимоги, згідно заяви свого представника від 01 квітня 2016 року, яка отримана районним судом 14 квітня 2016 року (а.с. 55-57) просила стягнути з ТОВ Агрофірма «Ліга» заборгованість по орендній платі за земельний пай починаючи з 01 квітня 2012 року в розмірі 14 200 грн., індекс інфляції за час прострочки починаючи з 01 квітня 2012 року в розмірі 6 789,32 грн., та 3 % річних за час прострочки починаючи з 01 квітня 2012 року в розмірі 775,44. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 90-92), суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивач ОСОБА_6 не надала суду належних та допустимих доказів того, що станом на момент розгляду справи вона є власником земельної ділянки площею 2,95 га з кадастровим номером НОМЕР_3 та не підтвердила належними і допустимими доказами заявлених нею позовних вимог. Крім того, районний суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не довела під час судового розгляду справи існування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги до ТОВ Агрофірма «Ліга» , тому відмовив в задоволенні позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 96-99), ОСОБА_6 навела аналогічні доводи, що приведені нею в позовній заяві, вважає, що її права були порушені неналежним виконанням обов'язків відповідачем, а тому рішення суду про відмову в задоволенні її позовних вимог є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід позов задовольнити.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та вмотивованість судового рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 є помилковим, не відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги є обгрунтовані і підтверджуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і дають підстав для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви (а.с. 2-3) позовні вимоги про стягнення коштів були заявлені ОСОБА_6 до відповідача Уманського пивоварного заводу «Уманьпиво».

Однак, згідно заяви про залучення відповідача від 16 березня 2016 року (а.с. 44) поданої представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та відповідно ухвали суду від 16 березня 2016 року (а.с. 54) замінено відповідача у вказаній цивільній справі, а саме: замість Уманського пивоварного заводу «Уманьпиво» залучено як відповідача ТОВ Агрофірма «Ліга» та прийнято до розгляду змінені підстави позову про стягнення боргу по орендній платі за земельну ділянку.

Судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, власником якої є ОСОБА_6 знаходиться в оренді в ТОВ Агрофірма «Ліга». Дана обставина підтверджується договором оренди земельної частки (паю), земельної ділянки від 12 вересня 2001 року (а.с. 40).

Факт належності вказаної земельної ділянки ОСОБА_6 підтверджується наявним в матеріалах справи державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 (а.с. 106).

Відповідно до відповіді управління держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області від 14 березня 2016 року № П-14/0-20/19-16 (а.с. 70) вбачається, що згідно земельно-облікових документів управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області станом на 01 січня 2013 року був зареєстрований договір оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 2,95 га між орендодавцем ОСОБА_6 та орендарем ТОВ Агрофірма «Ліга» терміном на 49 років. Даний договір був укладений 15 червня 2011 року.

Даний договір був наданий сторонами в суді апеляційної інстанції на виконання ухвали суду про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України та долучений до матеріалів справи.

Згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки від 20 серпня 2010 року ОСОБА_6 передала, а ТОВ Агрофірма «Ліга» прийняла земельну ділянку розміром 2,95 га в адмінмежах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, колегією суддів достовірно встановлено і дана обставина підтверджена наявними матеріалами справи та не спростована сторонами, що ОСОБА_6 дійсно є власником земельної ділянки площею 2,95 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована в межах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Крім того, встановлено, що між ОСОБА_6 та ТОВ Агрофірма «Ліга» виникли правовідносини щодо виконання договору оренди вказаної земельної ділянки від 15 червня 2011 року за № 02151, укладеним на 49 років.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо несплати орендної плати починаючи з 2012 року, стягнення орендної плати за вказаний період часу, пені за затримку розрахунку за оренду землі, три проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» - договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що розмір, форма та строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі та відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною 2 ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у власності фізичних і юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 24 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1 261 грн. 06 коп.

П. 10 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Відповідно до п. 11 договору зазначено, що орендна плата вноситься у строки з 31 серпня до 31 грудня поточного року.

В період з 2012 по 2014 рік включно відповідач не дотримувався умов договору, та не сплатив орендну плату. На прохання представника позивача, а саме вимоги про сплату заборгованості за орендну земельного паю за вказаний період, які є власністю ОСОБА_9 з виплати орендної плати, ніяких об'єктивних відповідей від відповідача не надходило. Оскільки на момент ухвалення рішення суду, відповідачем не сплачена орендна плата за 2015 рік, тому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути відповідні суми й за 2015 рік.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції представником відповідача не спростовано обставину невиплати орендної плати, а тому порушене право ОСОБА_6 підлягає захисту в судовому порядку.

Перевіряючи розрахунок заборгованості, колегія суддів враховує, що:

з квітня 2012 року підсумковий індекс інфляції встановлений в розмірі - 179,112 %, сума боргу із врахуванням інфляції - 4 836,03 грн., збитки від інфляції 2 136,03 грн.

з квітня 2013 року підсумковий індекс інфляції встановлений в розмірі - 180,555 %, сума боргу із врахуванням інфляції - 5 416,64 грн., збитки від інфляції 2 416,64 грн.

з квітня 2014 року підсумковий індекс інфляції встановлений в розмірі - 174,573 % грн., сума боргу із врахуванням інфляції - 5 237,18 грн., збитки від інфляції 2 237,18 грн.

З наданого суду розрахунку заборгованості, який був перевірений судом та визнаний правильним вбачається, що заборгованість по орендній платі за визначені періоди складає різницю суми боргу із врахуванням інфляції та збитків від інфляції

за 2012 рік заборгованість складає 2 700 грн. (сума боргу із врахуванням інфляції 4 836,03 грн. - збитки від інфляції 2 136,03 грн.);

за 2013 рік заборгованість складає 3 000 грн. (сума боргу із врахуванням інфляції 5 416,64 грн. - збитки від інфляції 2 416,64 грн.);

за 2014 рік заборгованість складає 3 000 грн. (сума боргу із врахуванням інфляції 5 237,18 грн. - збитки від інфляції 2 237,18 грн.).

Враховуючи відомості витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 73), де зазначена середня вартість земельної ділянки 3,75 грн/м2, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки 4,796 та вартість земельної частки (паю) без урахування коефіцієнта індексації 23 066,82 грн., колегія суддів погоджується з вимогою позивачки про стягнення заборгованості орендної плати за земельний пай за 2015 рік в розмірі 5 500 грн., оскільки такий розмір відповідає встановленим вимогам нарахування, передбаченим чинним законодавством.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути вказану заборгованість в загальній сумі 14 200 грн. (2 700 грн. + 3 000 грн. + 3 000 грн. + 5 500 грн.).

Крім того, підлягають задоволенню й вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції, яка згідно розрахунків з квітня 2012 року склала 2 136,03 грн., за 2013 рік - 2 416,64 грн. та за 2014 рік - 2 237,18 грн., а в загальній сумі 6 789,85 грн.

Позивач врахувала, що індекс інфляції повинен нараховуватися з 01 квітня 2012 року й заявила суму стягнення 6 789,32 грн., яка перевірена судом апеляційної інстанції і враховуючи, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума 6 789,32 грн..

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, позивач має право й на стягнення 3 % річних від прострочених сум заборгованості за вказані періоди, яка також підлягає до стягнення. Посилання в апеляційній скарзі на те, що 3 % річних необхідно стягнути з 01 квітня 2002 року, колегія суддів вважає формальною опискою, оскільки такі вимоги були заявлені в позовній заяві, яку сторона уточнила та просила в уточнених позовних вимогах стягнути зазначену суму з 01 квітня 2012 року.

Розрахунок 3 % річних проводиться за формулою (сума боргу х процентну ставку / 100 % / 365 днів х кількість днів прострочення).

Розмір 3 % річних від прострочених сум заборгованості за 2012 рік складає 324,44 грн. (розрахунковий період з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2016 року - 1 462 дні), сума боргу за 2012 рік - 2 700 грн., процентна ставка - 3 %. (2 700 х 3 / 100 / 365 х 1 462 = 324,44).

Розмір 3 % річних від прострочених сум заборгованості за 2013 рік складає 272,96 грн. (розрахунковий період з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2016 року - 1 107 дні), сума боргу за 2013 рік - 3 000 грн., процентна ставка - 3 %. (3 000 х 3 / 100 / 365 х 1 107 = 272,96).

Розмір 3 % річних від прострочених сум заборгованості за 2014 рік складає 180,49 грн. (розрахунковий період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2016 року - 732 дні), сума боргу за 2014 рік - 3 000 грн., процентна ставка - 3 %. (3 000 х 3 / 100 / 365 х 732 = 180,49).

Отже загальна сума 3 % річних від прострочених сум заборгованості з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2016 року, розрахованих судом складає 777,89 грн. (324,44 + 272,96 + 180,49), але враховуючи, що представник позивача в позовній заяві, уточнених позовних вимогах та апеляційній скарзі просив стягнути суму 3 % річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 775,44 грн., колегія суддів задовольняє позовні вимоги в цій частині саме на таку суму, оскільки не може вийти за межі заявлених позовних вимог в сторону збільшення стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, колегія суддів враховуючи вимоги апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача суми судових витрат та положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, в якій зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанцій про сплату судового збору (а.с. 1, 21, 95, 115), ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій сплатила суму судового збору в розмірі 1 223,60 грн. (244 грн. + 275,60 грн. + 270 грн. + 434 грн.), дана сума підтверджена вищевказаними квитанціями, які маються в матеріалах справи, а тому підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 88, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ліга» про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення сплати грошових коштів по орендній платі за користування земельною ділянкою скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ліга» на користь ОСОБА_6 заборгованість по орендній платі за земельний пай в розмірі 14 220 грн..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ліга» на користь ОСОБА_6 індекс інфляції за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 6 789 грн. 32 коп..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ліга» на користь ОСОБА_6 3 % річних за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 775 грн. 44 коп..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Ліга» на користь ОСОБА_6 1 223 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :