У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на іпотечне майно та за зустрічним позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" про визнання недійсним іпотечного договору,-

в с т а н о в и л а :

13 серпня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на іпотечне майно.

24 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсним іпотечного договору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" та позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ "Дельта Банк" подав апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що містить в іпотечному договорі. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержавтелю застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто в рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність.

Крім того, відмовляючи банку у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, фактично унеможливив в подальшому, банку, як іпотекодержавтелю використати як спосіб захисту порушеного права, вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання зобов'язання.

Висновок суду про не співмірність заборгованості боржника за кредитним договором із вартістю предмета іпотеки є неправомірним та безпідставним, оскільки заборгованість за кредитним договором на час винесення судом рішення не погашена, станом на 23 вересня 2016 року становить нараховану неустойку за період з 12 жовтня 2015 року по 13 вересня 2016 року в розмірі 527 761,51 грн.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року в частині відмови задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В іншій частині рішення не оскаржене.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року між сторонами по справі було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2006432.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 260000,00 грн. який зменшується рівними частинами в останні 6 місяців відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною (надалі за текстом - графік), зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 27 квітня 2014 року включно, надалі за текстом кредит, на умовах визначених цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 квітня 2011 року між сторонами по справі було укладено іпотечний договір.

Відповідно до п.2.1. іпотечного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах визначених цим договором, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру НОМЕР_1, що складається з 4-х житлових кімнат, загальною площею 115,0 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17 червня 2008 року, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської Ради на підставі розпорядження міського голови №400-р від 14 березня 2008 року. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване КП Рівненське міське БТІ від 17 червня 2008 року за реєстраційним №23653297, про що зроблено відповідний запис №216-69716 в реєстрову книгу №244 та надано витяг про державну реєстрацію прав №19212800 від 17 червня 2008 року.

04 грудня 2013 року між сторонами по справі було укладено додатковий договір №1 до договору кредитної лінії №ВКЛ-2006432 від 28 квітня 2011 року, відповідно до п.1 якого, сторони домовились викласти п.1.1. статті 1. «Предмет договору» цього договору наступній редакції: «п.1.1. кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 260000,00 грн., який зменшується рівними частинами відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку №1 до цього договору, який є його невід»ємною частиною (надалі за текстом графік) зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 03 грудня 2016 року включно надалі за текстом кредит, на умовах, визначених цим договором».

З розрахунку заборгованості наданої банком вбачається, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання в результаті чого станом на 31 липня 2015 року, наявна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 420444,32 грн. та складається з: заборгованість за строковим кредитом в розмірі 126807,24 грн.; заборгованість за простроченим кредитом в розмірі 44758,38 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 133996,89 грн.; розмір прострочених відсотків за кредитом в розмірі 15561,42 грн.; розмір нарахованих відсотків за кредитом в розмірі 3641,37 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 95051,49 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченого боргу в розмірі 367,11 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в розмірі 260,42 грн.

Згідно 7 розділу "Застереження про задоволення вимог іпотекодержавтеля", зокрема п.7.2 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" та умовами цього договору порядку; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в встановленому ст. 38 ЗУ "Про іпотеку" та умовами цього договору порядку.

Відповідно до п.7.3. іпотечного договору іпотеко держатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2. цього договору.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Разом із цим відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателяабо за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовують правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :