Провадження № 2-о/537/43/2017
Справа № 537/1175/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2017 року Крюківський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Хіневича В. І., при секретарі Головньовій Л. М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Крюківського РВ у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби Полтавської області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, відповідно до якої прохає суд встановити факт того, що він - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Новомічурінська, Пронського району, Рязанської області, проживав на території україни з 01.07.1990 рокупо теперішній час.

Свої вимоги мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомічурінськ, Пронської району, Рязанської області. У 1990 році він закінчив девять класів школи та у кінці червня того ж року переїхав на постійне місце проживання до своєї бабусі, яка мешкала у АДРЕСА_1. З 18 червня 1991 року він був узятий на облік до Семенівського райвійсккомату. 15 червня 1992 року в Семенівському РВВС Полтавської області він отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року НОМЕР_1 вперше по досягненню 16 річного віку. В кінці 1994 року був засуджений за скоєння злочину на 5 років 6 місяців, в цей період його паспорт був втрачений. В 2016 році звернувся до Крюківського РВ УДМС України в Полтавській області із заявою про втрату паспорту. Відповідно до відповіді № 21/2582 від 24.06.2016 року йому відмовлено в отриманні паспорта громадянина України взамін втраченого. Після він знову звернувся до Крюківського РВ для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено, оскільки неможливо встановити його належність до громадянства України та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат за угодою Радзинська Я. Л. заяву підтримали та просили суд її задовольнити з мотивів у ній вказаних.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи - Супрун А. П. не заперечував проти задоволення заяви, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Суд заслухавши сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в у м. Новомічурінськ, Пронської району, Рязанської області, що підтверджується довідкою № 74 від 09.04.1997 року виданої Бюро ЗАГС Адміністрації Пронського району Рязанської області.

Відповідно до довідки Семенівського РВК Полтавської області № 245 від 05.10.2001 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Семенівському РВК з 18.06.1991 року.

ОСОБА_1 після досягнення 16 річного віку, а саме 15.06.1992 року йому було видано паспорт НОМЕР_2, про що мається відмітка в заяві про отримання паспорту з відтиском гербової печатки Міністерства юстиції України, що підтверджується копією вище вказаної заяви.

Згідно адресної довідки від 12.05.1995 року виданої Семенівським РВ ВД ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виписаний 12.05.1995 року по АДРЕСА_1

Відповідно до довідки від 24.06.2016 року № 21/2581 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Крюківського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого.

Відповідно до відповідей Крюківського РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області від 24.06.2016 року № 21/2582 та від 04.08.2016 року № 21/3321 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі паспорта громадянина України замість втраченого, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не може підтвердити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року та рекомендовано звернутись до суду.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що знає заявника з весни 1990 року, коли останній приїхав в смт. Семенівку з Росії на постійне місце проживання до бабусі та брата, так як проживаю по сусідству і підтримував дружні стосунки. З заявником проживав по сусідству до 1994 року, до того як його (свідка) було призвано до Збройних сил України.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що заявник є його рідним братом, який весною 1990 року приїхав з Росії в смт. Семенівку на постійне місце проживання до бабусі, до якої він (свідок) приїхав ще в 1989 році і проживав там постійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПКта залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України»громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання заявника на території України з 01.07.2990 року по теперішній час знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 209, 212-215, 218, 256 ЦПК суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає на території України з 01.07.1990 року по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Хіневич