НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4802/15
№ 2/183/78/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Гончарової С.Є., представника позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника відповідача-1 ОСОБА_3, відповідача-1 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні,

встановив:

позивач звернувся з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:

визнати недійсними рішення XIV сесії VI скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 1085 від 09 липня 2014 року про надання ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0180 га (кадастровий номер :03:013:0106) для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ-01.03) за адресою: вул. Бойова, 11 в м. Новомосковську Дніпропетровської області;

визнати недійсним свідоцтво про право власності серія САК № 075976 від 23 серпня 2014 року, індексний номер 25969542 на нерухоме майно - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,018 га (кадастровий номер :03:013:0106) за адресою: вулиця Бойова, земельна ділянка 11 в м. Новомосковську Дніпропетровської області власником якої зазначений ОСОБА_4;

скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою, а також будівлями і спорудами (гаражем, сараєм, сараєм-майстернею, вбиральнею), розташованими на земельній ділянці за адресою: вул. Бойова, 13 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, які належать ОСОБА_2 на праві власності та знести встановлений ним паркан на зазначеній земельній ділянці.

В обґрунтування позову зазначає, що 30 квітня 1973 року помер дід позивача - ОСОБА_5. Дідом був складений заповіт, яким він залишив позивачу спадщину. Після смерті діда позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Новомосковською державною нотаріальною конторою 10 січня 1983 року за реєстром № 80, на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по вул. Бойовій № 13 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Право власності позивача згідно зі свідоцтвом зареєстроване в Новомосковському БТІ Дніпропетровської області в реєстрову книгу за № 1220-61 стор. 19 08 лютого 1983 року. 2/3 частини зазначеного житлового будинку ( 1/2 - як дружини власника + 1/6 - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка) належали бабусі позивача - ОСОБА_6, яка померла 24 листопада 1983 року. Спадщина після її смерті на цю частину житлового будинку ніким не оформлювалась. Житловий будинок був розташований на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні власників житлового будинку: діда позивача - ОСОБА_7, бабусі - ОСОБА_6 Згідно з рішенням Новомосковської міської ради № 30/785 від 09 грудня 1982 року вирішено «1. …по вул. Бойовій, 13 ОСОБА_7, ОСОБА_6 закріпити присадибну ділянку в розмірі 1060 кв.м…. 3. Бюро технічної інвентаризації внести зміни в генплан садиб та архівні данні». В технічних паспортах від 23 листопада 1982 року та від 08 травня 1991 року співвласником будинку вказано позивача, розмір земельної ділянки зазначений 1060 кв.м. з посиланням на рішення Новомосковської міськради № 30/785 від 09 грудня 1982 року. Рішенням Новомосковського виконкому № 209/1 від 11 травня 1990 року позивачу дозволено будівництво гаража на земельній ділянці № 13 по вул. Бойовій в м. Новомосковську, який останній побудував, про що зазначено в технічному паспорті від 08 травня 1991 року. Рішенням Новомосковського виконкому № 193 від 12 квітня 1991 року позивачу дозволено будівництво нового житлового будинку житловою площею 60,45 кв.м, загальною площею 119,89 кв.м, оскільки старий житловий будинок і інші споруди стали непридатними для проживання. З моменту переходу до позивача в користування зазначеної земельної ділянки, він нею постійно користувався, сплачував земельний податок.

У березні 2015 року від сусідів позивач дізнався, що на його земельній ділянці встановлений паркан з оцинкованого профілю, який повністю закрив прохід від гаража до інших будівель (сараю, сараю-майстерні, вбиральні). В наступному позивач дізнався, що паркан встановлений ОСОБА_4, якому рішенням XІV сесії VI скликання Новомосковської міської ради № 1085 від 09 липня 2014 року надана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,0180 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Бойовій 11 в м. Новомосковську. Вказує, що його ніхто не повідомляв про вилучення земельної ділянки з користування, не погоджував межі сусідньої земельної ділянки, що передана в приватну власність відповідачу. Означене порушує права позивача, як користувача земельної ділянки, порушені права власника майна, що знаходиться на земельних ділянках, унеможливлюють вїзд на земельну ділянку, належну позивачу. Рішенням комісії з розгляду земельних спорів від 18 травня 2015 року встановлено, що права позивача, як користувача земельної ділянки порушені. Оскільки добровільно спір вирішений не був, комісія запропонувала звернутись до суду.

Додатково вказує, що відомості, внесені у висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не відповідають дійсності. У пункті 5.5. висновку «Наявність на земельній ділянці будівель та споруд (наявні чи відсутні)» зазначено що споруди відсутні, в той час, як на земельній ділянці розташований побудований за рішенням виконкому № 2091 від 11 травня 1990 року гараж літ. ОСОБА_8 того, в акті встановлення та узгодження меж спірної земельної ділянки від 30 листопада 2012 року, а також в акті прийому-передачі межових знаків та кресленні до акту зазначено, що нібито вся межа, позначена точками повороту від №1 до №3 - це межа з земельною ділянкою домоволодіння № 1 по вул. Лісна (землекористувач ОСОБА_9). Насправді межа позначена точками повороту від № 1 до № 3 лише частково межує з земельною ділянкою за адресою : вул. Лісна, №1 гр. ОСОБА_9 (тільки від точки повороту №2 до № 3), а інша частина цієї межі - від точки повороту №2 до № 1 межує з земельною ділянкою за адресою: вул. Бойова,13, якою користується позивач. Неправильне зазначення цієї межі в акті погодження меж підтверджується також технічним паспортом на будинок позивача від 1982 року, планом земельної ділянки за адресою: вул. Бойова, 11 та плану її меж з архівної справи БТІ. Зокрема - в архівному плані меж земельної ділянки по вул. Бойовій, 11, яка на сьогоднішній день належить відповідачу, до якої він незаконно приєднав спірну земельну ділянки, при визначені її меж було зазначено: «Опис меж ... В-землі гр. ОСОБА_2». Внаслідок викладеного вказує, що у проект землеустрою, зокрема, у висновок про його погодження, акт встановлення та узгодження меж були внесені неправдиві, тобто підроблені відомості про відсутність на спірній земельній ділянці будь-яких будівель і споруд, а також допущені грубі порушення щодо погодження меж.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, вказуючи, що позивача незаконно, рішенням відповідача-2 позбавили належного йому права користування, відповідач-1 своїми діями створив перешкоди в користуванні належного позивачу на праві власності майна, дані щодо меж земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача підтверджуються матеріалами технічної інвентаризації БТІ.

Відповідач-1 та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. Вказали, що межі земельної ділянки, переданої в користування спадкодавцям позивача не визначені. Рішення про закріплення присадибної ділянки в розмірі 1060 кв.м. за спадкодавцями позивача не є рішенням про надання права користування. Позивачем не оформлене належним чином право користування земельною ділянкою площею 1060 кв.м. Документи на підтвердження наявності у позивача права користування земельною ділянкою відсутні. Побудова, яка розташована на земельній ділянці, що передана в користування відповідачу-1 не прийнята в експлуатацію, не є гаражем та взагалі не є спорудою, а по факту є будівельними матеріалами. Право власності на споруду не зареєстроване ні за ким. Вказує, що на момент смерті дідуся позивача померлий мав в користуванні земельну ділянку площею 910 кв.м., про що вказано в свідоцтві про право на спадщину на житловий будинок. Відомості в Державному земельному кадастрі щодо користувача земельної ділянки, переданої у власність відповідача-1 були відсутні. ОСОБА_8 того, позивач є лише власником частини будинку, оскільки не оформив право власності. Під час погодження меж земельної ділянки її погодження здійснювалося особами, що вказані за кадастром, як суміжні землекористувачі.

Представник Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.

Представник Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечив проти задоволення позову.

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_10, яка показала суду, що земельна ділянка, яка перебуває в користуванні позивача межує із пятьма земельними ділянками. На земельній ділянці, якою користувався позивач знаходиться гараж, який містив кришу та який використовував позивач та інколи користувалася і її сім`я, інші особи. Через земельну ділянку, передану у власність відповідачу під`їздила пожежна машина під час пожежі, що сталася у 2007 році, оскільки іншого в`їзду, який би надавав змогу проїхати пожежній машині немає. На даний момент на земельній ділянці, яку використовував позивач відповідачем зведено паркан.

Сторонам судом роз`яснено право на заявлення клопотання про проведення земельно-технічної експертизи для підтвердження належними доказами обставин щодо наявності чи відсутності порушення права користування. Клопотань про проведення якої сторонами не заявлено.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, суд приходить до наступних висновків.

30 квітня 1973 року помер дід позивача - ОСОБА_5 /а.с.6/.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 січня 1983 року, спадкоємцем майна ОСОБА_7 є ОСОБА_2 Спадщина складається з 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Бойова, 13, розташованого на земельній ділянці площею 910 кв.м. На земельній ділянці розташовано житловий будинок глинобитний, обкладений цеглою, загальний розмір житлової площі 28,7 кв.м., та надвірні побудови: сарай Б глинобитний, сарай В цегляний, вбиральня, колодязь залізобетонний, паркан /а.с.7/.

У відповідності до свідоцтва про право власності від 02 червня 1975 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 червня 1975 року, спадкоємцем іншої 2/3 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Бойова, 13 є ОСОБА_6 /а.с.8, 9/.

27 листопада 1983 року ОСОБА_6 померла /а.с.10/.

Доказів вступу у спадщину, отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Також судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 30/785 від 09 грудня 1982 року «Про надання дозволу громадянам використовувати земельні ділянки, прилеглі до їх садиб» вирішено, зокрема: дозволити користуватися земельними ділянками, прилеглими до основної садиби по вул. Бойовій, 13 ОСОБА_7 Пантелеєвичу, ОСОБА_11 закріпити присадибну ділянку в розмірі 1060 кв.м. по фактичному обміру. Бюро технічної інвентаризації внести зміни в генплан садиб та архівні данні. Попередити, в тому числі і ОСОБА_7, що означене не дає їм право на збільшення затверджених раніше норм присадибних ділянок при вилученні надлишків /а.с.56/.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 209/1 від 11 травня 1990 року надано дозвіл ОСОБА_2, вул. Бойова, 13, гаражу, площею 18 кв.м. /а.с.12/.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 193 від 12 квітня 1991 року позивачу ОСОБА_2 дозволено будівництво нового житлового будинку житловою площею 60,45 кв.м, загальною площею 119,89 кв.м., в зв`язку з непридатністю до проживання житлового будинку глинобитного, обкладеного цеглою, загальним розміром житлової площі 28,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці.

У відповідності до рішення ХХVІІІ сесії шостого скликання Новомосковської міської ради № 665 від 08 листопада 2012 року, окрім іншого, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сірому А.В., орієнтовною площею 0,03 га за адресою: м. Новомосковськ, вул. Бойова, 11 для ведення особистого селянського господарства /а.с.92/.

Згідно з витягом із статистичної звітності за формою 6-ЗЕМ по вул. Бойова, 11, м. Новомосковськ № 54 від 27 травня 2013 року, земельна ділянка, площею 0,03 га не надана у власність або постійне користування /а.с.93/.

За висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 13 січня 2014 року № ДН/:03:013/04955, погодженого Начальником Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, земельна ділянка, розташована за адресою: вул. Бойова, 11, м. Новомосковськ, площею 0,018 га не містить споруд /а.с.94/.

30 листопада 2012 року складено акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, погоджений секретарем Новомосковської міської ради, першим заступником міського голови, заступником начальника відділу Держкомзему у м. Новомосковськ, головним архітектором відділу містобудування та архітектури м. Новомосковська, представником відділу охорони водних ресурсів та ТЕБ, інженером-геодезистом, інженером-землевпорядником, землекористувачем, суміжними землекористувачами домоволодіння № 1, вул. Лісна, домоволодіння № 11, вул. Лісна, яким встановлено межі земельної ділянки /а.с.97/.

30 листопада 2012 року складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який підписано №1-№3 домоволодіння № 1 по вул. Лісна, №3-№4 міська рада, №4-№7 домоволодіння № 11 по вул. Бойова /а.с.98-100/.

09 липня 2014 року рішенням XІV сесії VI скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 1085, окрім іншого, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 за адресою: м. Новомосковськ, вул. Бойова, 11, загальною площею 0,018 га для ведення особистого селянського господарства. Надано ОСОБА_4 земельну ділянку у приватну власність за адресою: м. Новомосковськ, вул. Бойова, 11, загальною площею 0,018 га для ведення особистого селянського господарства /а.с.13/.

30 липня 2014 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку та 23 серпня 2014 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 25969542 Державним реєстратором реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про право власності на земельну ділянку, площею 0,018 га, кадастровий номер :03:013:0106 для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Бойова, 11 в м. Новомосковську Дніпропетровської області /а.с.107, 130, 131/.

Згідно з рішенням комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 18 травня 2015 року, розглянувши заяву гр. ОСОБА_2 щодо незаконного відчуження земельної ділянки, на якій облаштований гараж заявника по вул. Бойова, 13 гр. ОСОБА_4, комісія, згідно архівних даних КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» та за фактом виїзду встановила наступне: у користуванні ОСОБА_2 знаходилась земельна ділянка загальною площею (по фактичному використанню) 1060 кв.м. на якій облаштований гараж, який вказаний в плані земельної ділянки від 08 травня 1991 року; рішенням сесії Новомосковської міської ради від 09 липня 2014 року № 1085 ОСОБА_4 було надано в приватну власність земельну ділянку за адресою: м. Новомосковськ, вул. Бойова, 11, загальною площею 0,0180 га (кадастровий номер :03:013:0106) для ведення особистого селянського господарства. Даним рішенням ОСОБА_4 було надано в приватну власність частину земельної ділянки яка знаходилась в користуванні ОСОБА_2 з фактично встановленим там гаражем. Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися з позовом до суду /а.с.14/.

Дані технічного паспорту домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Бойова, 13, квартал 180 від 22 грудня 1982 року, складеного Новомосковським МБТІ в частині експлуатації земельної ділянки містять відомості про наявність земельної ділянки по фактичному користуванню 1060 кв.м.

Дані технічного паспорту домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Бойова, 13, квартал 180 від 08 травня 1991 року, складеного Новомосковським МБТІ в частині експлуатації земельної ділянки містять відомості про наявність земельної ділянки по документам 910,00 кв.м., по фактичному користуванню (рішення Виконкому № 30/785 від 09 грудня 1982 року) 1060 кв.м. В частині «Характеристика будівель і споруд» вказано: Будинок літ. А., сіни літ. а, ганок, піддашок, сарай літ. Б, прибудова літ. б, льох, гараж літ. Ж, сарай-майстерня літ. Г, вбиральня літ. Е, колодязь № 5 /а.с.37-39/.

Також матеріали справи свідчать про сплату позивачем земельного податку з фізичних осіб за 01 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року /а.с.134/.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання недійсними рішення XІV сесії VI скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 1085 від 09 липня 2014 року, свідоцтва про право власності серія САК № 075976 від 23 серпня 2014 року, скасування державної реєстрації права власності, суд враховує наступне.

У відповідності до ст.116 ЗК України в редакції, чинній на 09 липня 2014 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_12 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_12 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст.118 ЗК України).

Також, відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, шляхом застосування передбачених законом способів.

Згідно з ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Ч.6,7, 8 ст.123 чинного ЗК України визначено, що підставою набуття права користування земельною ділянкою є рішення відповідного органу про надання земельної ділянки у користування.

Статтею 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Водночас, у відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.16 ЗК УРСР 1970 року, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови ОСОБА_12 Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської ОСОБА_12 народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Згідно зі ст.84 ЗК УРСР, до складу земель міст входять: 1) землі міської забудови; 2) землі загального користування; 3) землі сільськогосподарського використання та інші угіддя; 4) землі, зайняті міськими лісами; 5) землі залізничного, водного, повітряного, трубопровідного транспорту, гірничої промисловості та інші.

За ст.90 ЗК УРСР, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Так, матеріали справи містять відомості про набуття позивачем права власності на 1/3 частину будівлі, розташованої на земельній ділянці, площею 910 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 що з урахуванням положень ст.90 ЗК УРСР свідчить про набуття позивачем права користування земельною ділянкою, наданою для будівництва житлового будинку, а саме площею 910 кв.м.

Водночас, за ст.10, 60 ЦПК України, кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст.20 ЗК УРСР, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються ОСОБА_12 Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється ОСОБА_12 Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських ОСОБА_12, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних ОСОБА_12 народних депутатів. Видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) ОСОБА_12 народних депутатів. Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Доказів наявності визначення меж земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача, встановлених відповідною землевпорядною організацією матеріали справи не містять. Державного акту на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею на ім`я спадкодавця позивача, або позивача суду не надано. Означене вказує на недоведеність матеріалами справи посилань позивача на порушення відповідачами меж земельної ділянки, яка перейшла до нього в порядку спадкування, фактичне зменшення прийнятим рішенням розміру земельної ділянки, та наявності порушення відповідачами права позивача на користування наданою йому для обслуговування будинку земельною ділянкою.

ОСОБА_8 того, за нормами ЗК УРСР 1970 року в редакції, чинній на 09 грудня 1982 року, саме по собі рішення Виконавчого комітету про надання дозволу на використання земельними ділянками, прилеглими до основної садиби, без видачі відповідного акту, яким би встановлювалося право користування не є підставою для висновку про набуття права користування та можливість спадкування такого права.

Більш того, суд враховує, що на момент видачі рішення № 30/785 ОСОБА_7, якому разом з ОСОБА_6, надано дозвіл на використання земельної ділянки помер.

Також не є підставою для висновку про порушення права власності і посилання на наявність порушень, допущених при складанні акту узгодження меж земельної ділянки по вул. Бойовій, 11, оскільки належних та допустимих доказів наявності спільної межі між земельною ділянкою, переданою в користування позивача та земельною ділянкою, наданою за спірним рішенням відповідачу-1 суду не надано.

При цьому, не можуть бути прийняті судом до уваги і посилання на розміри та креслення меж земельної ділянки, визначені в технічних паспортах та матеріалах інвентаризації на будинок, розташований за адресою: Бойова, 13, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, оскільки дані інвентаризації містять лише умовний план земельної ділянки і самі по собі, без наявності документу, виданого землевпорядною організацією не свідчать про закріплення із дотриманням норм законодавства меж земельної ділянки, набуття права користування нею.

Також не може суд прийняти, як належний доказ на підтвердження порушення прав позивача і висновок комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 18 травня 2015 року, оскільки з означеного висновку вбачається, що комісією перевірено лише архівні дані КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» та здійснено виїзд для обстеження, в той час, як з досліджених судом матеріалів інвентаризаційної справи житлового будинку по вул. Бойовій, 13 не вбачається наявності в ній висновку землевпорядної організації, акту встановлення меж земельної ділянки, які-б давали змоги встановити фактичні межі переданої в користування позивачу земельної ділянки та яка б мала спільні межі із житловим будинком по вул. Бойовій, 11 м. Новомосковська.

Відтак, наявними в справі доказами не підтверджується порушення права позивача на користування землею при видачі рішення XІV сесії VI скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 1085 від 09 липня 2014 року, свідоцтва про право власності серія САК № 075976 від 23 серпня 2014 року, державної реєстрації права власності, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Розглядаючи вимоги позову в частині зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою, а також будівлями і спорудами (гаражем, сараєм, сараєм-майстернею, вбиральнею), розташованими на земельній ділянці за адресою: вул. Бойова, 13 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, які належать ОСОБА_2 на праві власності та знести встановлений ним паркан на зазначеній земельній ділянці, суд виходить з того, що матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачем-1 в користуванні земельною ділянкою, яка йому належить або перебуває у його користуванні.

ОСОБА_8 того, саме лише надання дозволу на будівництво гаражу, без прийняття споруди в експлуатацію не свідчить про виникнення права власності на нього.

Також з урахуванням покладених в обґрунтування позову обставин, без наявності доказів порушення права користування земельною ділянкою не містять матеріали справи і належних доказів на підтвердження того, що права позивача є порушеними через встановлення паркану на земельній ділянці, переданій у власність відповідачу-1.

Внаслідок викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 14 квітня 2017 року.

Суддя Д.О. Парфьонов