Справа № 462/1343/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Ящук К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного територіального відокремленого безбалансового відділення ТВБВ №10013/0324, код 325796, філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного територіального відокремленого безбалансового відділення ТВБВ №10013/0324, код 325796, філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 8100 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем укладено договір, згідно якого відкрито банківській рахунок та оформлено платіжну картку системи Viza Electron. 10.07.2016 року позивач для поповнення свого мобільного рахунку на 50 грн. через сайт в мережі інтернет «papalka tpo» скористався вказаною банківською карткою. Проте, кошти на мобільний рахунок не поступили, натомість з його карткового банківського рахунку в цей день зникли кошти шляхом переказу з його рахунку через систему UKR KIEV CARD2CARD UA IRAY, всього було здійснено чотири такі транзакції за № 968520, 968521, 968522 і 968523 по 2025,00 грн. кожна на загальну суму 8100,00 грн. З даного приводу позивач звернувся в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області, по даному факту зареєстровано кримінальне провадження, відомості внесені до ЄРДР. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позові, просили такий задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Додатково пояснив, що позивач звернувся для здійснення переказу коштів із свого карткового рахунку на невідомий сайт, тим самим розголосив усі дані своєї картки, а тому банк не може відповідати за зникнення коштів позивача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції») кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.п.2, 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 25.12.2014 р. укладено договір №1033069 про відкриття та обслуговування рахунку, за умовами якого відповідач (банк) відкрив позивачу (клієнт) поточний рахунок №4623 та надав платіжну картку типу Viza Electron./а.с.4,5,6/

10 липня 2016 року позивач для поповнення свого мобільного рахунку на 50 грн. через сайт в мережі інтернет «papalka tpo» скористався вказаною банківською карткою.

В подальшому позивач виявив, що з його карткового банківського рахунку 10.07.2016 р. зникли кошти шляхом переказу з його рахунку через систему UKR KIEV CARD2CARD UA IRAY, всього було здійснено чотири такі транзакції за № 968520, 968521, 968522 і 968523 по 2025,00 грн. кожна на загальну суму 8100,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку, долученими до матеріалів справи/а.с.8-11/

З даного приводу позивач звернувся в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області, по даному факту зареєстровано кримінальне провадження, відомості внесені до ЄРДР, що стверджується повідомленням про початок досудового розслідування від 12.07.2016 р. /а.с.7/

Згідно із ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно п.1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003 року банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно зі ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Таким чином банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження, або на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Із змісту Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, вбачається, що відповідальність користувача настає якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

За статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У (з наступними змінами) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції, безпідставно перерахував належні позивачу грошові кошти в розмірі 8100 грн.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що позивач порушив правила надання банківських послуг, внаслідок чого відбулося несанкціоноване списання коштів з рахунку, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього представник відповідача суду не надав. Натомість, в судовому засіданні останній ствердив про коректне використання позивачем картки та її реквізитів.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8100 грн. підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз'яснень даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В ході судового розгляду справи позивач не довів спричинення йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 8100 грн. буде достатньою моральною сатисфакцією для позивача.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 3, 11, 23, 509, 1066, 1071, 1073, 1167 Цивільного кодексу України, ст.41 Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного територіального відокремленого безбалансового відділення ТВБВ №10013/0324, код 325796, філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8100 (вісім тисяч сто) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного територіального відокремленого безбалансового відділення ТВБВ №10013/0324, код 325796, філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 395 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Постигач О.Б.