У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення 3 % річних, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних від простроченої суми грошового зобов'язання за договорами позики за період з 11 лютого 2014 року по 22 лютого 2016 року у розмірі 53 873 грн 16 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 жовтня 2004 року, 12 листопада 2004 року, 01 квітня 2006 року, 16 липня 2007 року та 01 серпня 2007 року він позичив відповідачу грошові кошти на загальну суму 32 900 доларів США, на підтвердження чого складено розписки.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду та суду касаційної інстанції, стягнуто з ОСОБА_5 на його користь 3 % річних у розмірі 49 981 грн 81 коп. та 52 867 грн 50 коп. інфляційних втрат.

Зазначав, рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості не виконано, а неможливість виконання боржником останнього не звільняє його від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на те, що станом на 22 лютого 2016 року вказаний борг відповідач йому не повернула, просив позов задовольнити.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 3 % річних у розмірі 53 873 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що наявність судового рішення простягнення боргу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не припиняє зобов'язання.

З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М. Фаловська