Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головний державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Н.М. Мироненко про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

встановив:

Позивач за основним позовом звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його (позивача) користь аліментів в розмірі 700,00 грн. на місяць. Відповідач по справі відмовляється виконувати рішення суду та не сплачує аліментів. Заборгованість по аліментам станом на 01.09.2015 року складає 50 400,00 грн., яку просив стягнути з відповідача. Оскільки, відповідач не сплачував аліментів на протязі 2010-2015 років просив стягнути неустойку за весь період в розмірі 179 018,00 грн. В процесі розгляду справи уточнив вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по аліментам в розмірі 15 200,00 грн., з урахуванням розміру аліментів в сумі 200,00 грн. по рішенню Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2010 року, та неустойку в розмірі 53 528,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, що виникла за період з 14.12.2010 року по 14.04.2016 року по виконавчому провадженню № 25038916. Свої вимоги обґрунтував тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2010 року з нього стягнуто аліменти на утримання батька в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.11.2009 року. 23.02.2010 року представник стягувача отримав виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Дізнавшись про відкрите виконавче провадження, він оскаржив судове рішення. 14.12.2010 року Апеляційний суд м. Києва змінив рішення першої інстанції, та зменшив розмір аліментів до 200,00 грн., але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підставі виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 04.03.2011 року, ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 11.03.2011 року відкрито виконавче провадження № 25038916 щодо стягнення з нього аліментів в сумі 200,00 грн. При цьому, попередній виконавчий лист щодо стягнення аліментів в розмірі 700,00 грн., не був відкликаний. З метою уникнення подвійного стягнення він звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про відкликання попереднього виконавчого листа, проте відповіді не отримав. На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2010 року він, починаючи з січня 2011 року здійснював оплату аліментів. Згідно чеків, які збереглися він сплатив наступні суми: 24.01.2011 року - 300,00 грн.; 22.02.2011 року - 300,00 грн.; 22.03.2011 року - 300,00 грн.; 22.04.2011 року - 300,00 грн.; 22.06.2011 року - 200,00 грн.; 22.07.2011 року - 200,00 грн.; 26.01.2012 року - 350,00 грн.; 22.05.2012 року - 200,00 грн.; 22.06.2012 року - 200,00 грн.; 05.12.2012 року - 400,00 грн.; 11.01.2013 року - 200,00 грн.; 22.07.2015 року - 200,00 грн. Гроші отримував чоловік його сестри - Белявський по довіреності. Вважає, що гроші до батька не доходили, а фінансово підтримували сестру та її чоловіка, та використовувалися для оплат вартості юридичних послуг представнику - ОСОБА_3 Крім того, сестра не надає можливості бачитися з батьком, при його приїзді не пускає на подвір'я, викликає міліцію. На його думку даний позов є покращення матеріального становища саме сестри та її чоловіка, які вже багато років ніде не працюють. З 2010 року він (позивач) є інвалідом ІІ групи та отримує таку саме пенсію як і його батько, який теж є інвалідом ІІ групи. На його утриманні перебуває неповнолітня дитина, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 500,00 грн., тоді як батько утриманців не має, він перебуває на утриманні своєї доньки, якій передав у розпорядження трикімнатну квартиру, та яка здається в оренду. Крім того, йому (позивачу) доводиться витрачати значні кошти на лікування, в середньому біля 500,00 грн. щомісяця. Фактично, він сам перебуває на утриманні своєї жінки та повнолітніх дітей. Його доход становить 2 754,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримав викладені в позові обставини, уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача за основним позовом в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Зустрічний позов просив задовольнити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основний та зустрічний позови не підлягають задоволенню.

Встановлено, що 15.01.2010 року Печерським районним судом м. Києва постановлено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 700,00 грн., починаючи з 09.11.2009 року.

23.02.2010 року Печерський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 2-246-1 на стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 700,00 грн. 05.03.2010 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відкрило виконавче провадження № 17834179.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2010 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2010 року змінено та зменшено суму аліментів з 700,00 грн. до 200,00 грн.

04.03.2011 року Печерський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 2-246-1 на стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 200,00 грн. 11.03.2011 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відкрило виконавче провадження № 25038916.

Позивач просить стягнути на його користь заборгованість за аліментами за період з 2010 року по квітень 2016 року у розмірі 15 200,00 грн. Свою вимогу обґрунтовує ст. 525 ЦК України, однак дана норма не стосується правовідносин, які склалися між сторонами.

Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

В даному випадку позовна вимога щодо стягнення заборгованості по аліментам не підлягає задоволенню, оскільки дана норма закону стосується випадків, коли тривалий час виконавчий лист не пред'являвся до виконання, тоді аліменти можуть бути стягнуті державною виконавчою службою за минулий час, але не більше як за три роки. Позивач отримавши виконавчий лист одразу ж подав його до відділу ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-94цс-15 від 1 липня 2015 року.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Як вбачається з відповіді на запит суду ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві № 20391,20229,20392/0/11-16 від 01.09.2016 року щодо виконання судового рішення про стягненню аліментів з ОСОБА_2, остання інформація, яка міститься в виконавчій службі по виконанню виконавчого листа № 2-246-1 від 23.02.2010 року, це те, що виконавче провадження відкрито 05.03.2010 року, 30.03.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 29.07.2016 року (після спливу більше шести років) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 17834179, та направлено подання про видачу дубліката виконавчого листа на стягнення аліментів в розмірі 700,00 грн. до Печерського районного суду м. Києва.

Інформації щодо виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-246-1 виданого 04.03.2011 року на стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 200,00 грн., по якому 11.03.2011 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві відкрило виконавче провадження № 25038916, матеріали справи не містять. На неодноразові звернення суду виконавча служба відповіді не надала.

10.10.2016 року державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. склав Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам починаючи з 09.10.2009 року по 01.10.2016 року (по виконавчому провадженню, що втрачено), яка затверджена начальником Хорішко О.О. Дана довідка була складена із розрахунку розміру аліментів в розмірі 700,00 грн., який скасований апеляційною інстанцією, про що виконавча служба повідомлялася ОСОБА_2 28.07.2011 року.

Після цього, через сім днів, а саме - 17.10.2016 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. складено Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам починаючи з 09.10.2009 року по 01.10.2016 року, яка затверджена начальником Хорішко О.О., по виконавчому листу № 2-246-1, виданому Печерським районним судом м. Києва 23.02.2010 року. Розрахунок проводився по аліментам в розмірі 200,00 грн. Проте, дана довідка складена по виконавчому листу виданому 23.02.2010 року, тоді як виконавчий лист від цієї дати містить інформацію про аліменти в розмірі 700,00 грн. Крім того, довідка складена без наявного виконавчого провадження (яке втрачено за інформацією виконавчої служби). Не враховано і сплати боржником аліментів.

15.11.2016 року Печерським районним судом м. Києва було розглянуто подання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-246-1, та постановлено ухвалу про відмову з тих підстав, що розмір аліментів становить 200,00 грн., а не 700,00 грн., як просив виконавець; та через відсутність доказів відкриття виконавчого провадження на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2010 року, оскільки виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва, виданий на підставі заочного рішення від 15.01.2010 року був відкликаний без виконання у зв'язку зі зміною рішення першої інстанції, та до суду не надходив.

Оскільки, на багаторазові вимоги суду щодо надання виконавчого провадження № 25038916, відкритого 11.03.2011 року на підставі виконавчого листа № 2-246-1, виданого Печерським районним судом м. Києва 04.03.2011 року по стягненню з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 200,00 грн., Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, так і не було надано, та враховуючи, що сторона позивача за основним позовом наполягала на завершенні розгляду справи, суд позбавлений перевірити наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів та обґрунтованість вимог ОСОБА_1

Не підлягає задоволенню і зустрічний позов виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 2010 року він є інвалідом ІІ групи, витрачає значні кошти на ліки. Крім того, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку він сплачує аліменти. Однак, дані обґрунтування були враховані апеляційною інстанцією при перегляді рішення Печерського районного суду м. Києва, яким зменшено розмір аліментів до 200,00 грн.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачами за основним та зустрічними позовами не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 194, 196, 197 СК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головний державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Н.М. Мироненко про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки - відмовити.

В задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: