УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 за договором позики від 10 листопада 2013 року суму боргу 4000 дол. США, що еквівалентна 85056 грн і 3 % річних від простроченої суми боргу 2621,60 грн; за договором позики від 01 березня 2014 року суму боргу 4870 дол. США, що еквівалентна 103555,70 грн і 3 % річних від простроченої суми боргу 3191,80 грн.

Позов мотивовано тим, що 10 листопада 2013 року між сторонами у справі був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 4000 дол. США, з умовою їх повернення до 10 вересня 2014 року, також 01 березня 2014 року ОСОБА_4 надав відповідачу 4870 дол. США, з умовою повернення до 01 вересня 2014 року. Вказане підтверджується розписками написаним власноруч відповідачем. Оскільки, після спливу вказаних строків, позичальник ОСОБА_5 у добровільному порядку суми позики не повернув, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 188611,70 грн, що еквівалентна 8870 доларів США та 3% річних 5812 грн, а всього стягнуто 194423,70 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач , не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до оригіналів розписок, 10 листопада 2013 року та 01 березня 2014 року ОСОБА_5 написані розписки, зі змісту яких вбачається, що останній отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4000 доларів та 4870 доларів відповідно, які зобов'язаний повернути в строки до 10 вересня 2014 року та до 01 вересня 2014 року (а.с.55-56).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав грошові кошти, проте відсутні істотні умови договору позики, а саме зазначення, що кошти отримані у борг.

Скасовуючи рішення місцевого суд, апеляційний суд правильно виходив з того, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За таких обставин, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 1047, 1049 ЦК України, правильно виходив з того, що оскільки вчинені між сторонами договори позики укладені у письмовій формі підтверджують факт укладання договорів та передачі грошових сум позичальнику, тому наявний у відповідача борг, який останнім не повернуто позивачу у визначений строк, підлягає стягненню на користь позивача із врахуванням еквіваленту курсу долара США до національної валюти та трьох процентів річних від прострочених сум позики.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.С. Ткачук
І.М. Фаловська