Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/36/17

27 квітня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві.

Просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3, 1972 таким, що втратив право користування житловим будинком № 375, що знаходиться в смт. Битків по вул. Шевченка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Про час і місце слухання справи повідомлений вчасно через оголошення у пресі у встановленому законом порядку, яке розміщене в газеті «Галичина» № 27 (5277) від 11.04.2017 року.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України/ постановляє заочне рішення/.

Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що будинковолодіння №375, що знаходиться по вул. Шевченка в смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області належить позивачу по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності, про що свідчить договір дарування домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянської РНО ОСОБА_4 від 27.07.2016 року та зареєстрований в реєстрі за №919, копія якого долучена до матеріалів справи (ас.7-8).

Право власності на вказане будинковолодіння зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (ас.9-11).

Зясовано також, що відповідач по справі ОСОБА_3, є рідним братом позивача по справі ОСОБА_1

Відповідач по справі ОСОБА_3 проживав у вказаному будинку до 2000 року, після чого побудував житловий будинок в смт.Битків по вул. Михайлюка, 28 «б», де проживає разом із сімєю на даний час.

З 2000 року відповідач по справі ОСОБА_3 у будинку №375, що знаходиться по вул. Шевченка в смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області не проживає, а також у даному будинку відсутні будь-які особисті речі та речі першої необхідності останнього, що стверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сімї від 23.06.2016 року та 20.12.2016 року, які складені депутатом Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (ас.13-14).

Також даний факт ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 втратив право на користування житлом, оскільки він не проживає в ньому більше одного року без поважних на те причин.

Реєстрація відповідача у будинку створює незручності для позивача у здійсненні користування будинком.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності ст.405 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому він втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 391,405 ЦК України та керуючись ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком №375, що знаходиться в смт. Битків вулиця Шевченка Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2017 року.