РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10874/16-ц

Провадження № 2/643/883/17

09.02.2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товарвства «ПроКредит Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,-,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.07.2013 р. між позивачем та АТ «ПроКредит Банк» було укладено Рамкову угоду №FW207/488, відповідно до умов якої АТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування ОСОБА_1 на підставі кредитних договорів з лімітами суми кредитування еквівалентній 500 000 доларів США, ліміт строку кредитування 180 місяців, максимальний розмір процентів 40 % річних. 25.07.2013 р. між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №299511-ДП1, згідно якого останній поручається перед АТ «ПроКредит Банк» як кредитором за виконання усіх зобовязань з лімітами суми кредитування еквівалентній 1 000 000 доларів США, ліміт строку кредитування до 25.07.2028 року, максимальний розмір процентів 40 % річних. 25.07.2013 р. між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №298622-ІД1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобовязань передбачених Рамковою угодою № FW207/488 від 25.07.2013 року передала у іпотеку АТ «ПроКредит Банк» нерухоме майно та земельну ділянку. 25.07.2013 р. між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання траншу №207.43765/ FW207/488, відповідно до умов якої АТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування ОСОБА_1 на суму 200 000 Доларів США. 26.06.2014 року між АТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №1 про внесення змін до Договору про надання траншу №207.43765/ FW207/488, відповідно до умов якої рядок 2 таблиці п. 2 та п.5.2.2. таблиці п.2 викладено в наступній редакції: - строк користування 53 місяці, від дати видачі кредиту включно; - за управління кредитом у звязку із: збором, обробкою, збереженням даних та перевіркою їх у відповідних реєстрах комісія у розмірі 350 грн. 26.02.2015 року між АТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №2 про внесення змін до Договору про надання траншу №207.43765/ FW207/488, відповідно до умов якої рядок 3 таблиці п.2 викладено наступній редакції: - тип процентної ставки - змінювана 8 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році. На думку позивача вищезазначені умови були включені всупереч Рамковій угоді до Договорів про надання траншу внаслідок чого відбулося збільшення обсягу цивільної відповідальності позичальника, зокрема розмір грошових зобовязань, у звязку з чим, вищевказана Рамкова угода та договір про надання траншу підлягають визнанню недійсними.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, та просить його задовольнити.

В судововому засіданні представники відповідачів заперечували проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.07.2013 р. між позивачем та АТ «ПроКредит Банк» укладено Рамкову угоду №FW207/488, відповідно до умов якої АТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування ОСОБА_1 на підставі кредитних договорів з лімітами суми кредитування еквівалентній 500 000 доларів США, ліміт строку кредитування 180 місяців, максимальний розмір процентів 40 % річних. З метою забезпечення данної рамкової угоди між сторонами 25.07.2013 р. був укладений договір іпотеки на житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Загородня, 43. (а.с. 6-8, 16-19).

На підставі рамкової угоди 25.07.2013 р. між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання траншу №207.43765/ FW207/488, відповідно до умов якого АТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування ОСОБА_1 на суму 200 000 Доларів США, зі строком користування 24 місяці, зі сплатою 9,5% річних, цільове призначення: поповнення обігових коштів.(а.с.9,10)

26.06.2014 року між АТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №1 про внесення змін до Договору про надання траншу №207.43765/ FW207/488, відповідно до умов якої рядок 2 таблиці п. 2 та п.5.2.2. таблиці п.2 викладено в наступній редакції: - строк користування 53 місяці, від дати видачі кредиту включно; - за управління кредитом у звязку із: збором, обробкою, збереженням даних та перевіркою їх у відповідних реєстрах комісія у розмірі 350 грн.(а.с.12)

26.02.2015 року між АТ «ПроКредит Банк» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №2 про внесення змін до Договору про надання траншу №207.43765/ FW207/488, відповідно до умов якої рядок 3 таблиці п. 2 викладено в наступній редакції: - тип процентної ставки - змінювана 8 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році.(а.с.14)

Суд вважає, що доводи позивача щодо недійсності рамкової угоди та договору іпотеки не є обґрунтованими та доведеними.

Так, позивач була ознайомленена з умовами кредитування, про що свідчить її підпис, який міститься в рамковій угоді, договорі про надання траншу, а також в додатках до договорів. (а.с. 6-15)

Суд вважає, що посилання позивача на те, що рамкова угода та договір про надання траншу містить жорстокі обовязки споживача, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Тобто, при підписанні договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві.

Позивач в своєму позові посилається на порушення банком ЗУ «Про захист прав споживачів».

З цим твердженням суд не може погодитись, так як вищезазначені договори були укладені між банком та фізичною особою-підприємцем, крім того, кошти за договором видавались для поповнення обігових коштів, а не на придбання продукції, товару у субєкта господарювання, а тому дія цього Закону на ці відносини не поширюється.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача і істотність значення обставин, щодо яких введено його в оману, і сам факт оману.

Як зазначено вище у рішенні, обставини, щодо яких позивач вказує що його введено в оману, свого підтвердження не знайшли. Крім того, викладені в тексті договору умови, гарантії та інформація свідчать, що сторони усвідомлювали всі суттєві обставини для укладення договору, а саме, щодо природи та предмету правочину, умов надання та використовування кредитних коштів, валюти кредитування, можливості фінансових ризиків, прав та обовязків сторін, відповідальності сторін, та інші обставини.

Крім того, позивач не навів жодних доводів стосовно недійсності договору іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договорів недійсними в цілому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11,60,209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.М. Горбунова