УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу закасаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 червня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») було укладено договір банківського вкладу «Пенсійний» на 7 місяців, за умовами якого вона внесла грошові кошти у розмірі 6 тис. доларів США на період з 10 червня 2014 року по 10 січня 2015 року під 12,01 % річних. Також між ними було укладено додаткову угоду, згідно якої вона доручила банку перераховувати всі нараховані за вказаним договором кошти на картковий рахунок у банку. Крім того, 30 грудня 2014 року вона уклала з банком договір банківського строкового вкладу «Пенсійний» на 370 днів, за умовами якого внесла грошові кошти у розмірі 5 887 доларів США на період з 30 грудня 2014 року по 4 січня 2016 року під 13,6 % річних. Зазначала, що умови вказаних договорів відповідачем виконані не в повному обсязі, оскільки їй не повернуто частину розміщеного депозиту у розмірі 4 675 доларів 87 центів США, що еквівалентно 121 642 грн 75 коп., які позивач просила стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що постановою правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та кредит», що унеможливило стягнення банківського вкладу у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П. Штелик