Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/197/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

секретар Яковлєва Ю.Ю.

за участю представника банку

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 17 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 5000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 12 червня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 13631 грн. 85 коп., з яких: тіло кредиту 5164 грн. 94 коп.; відсотки за користування кредитом 1609 грн. 13 коп.; пеня 4861 грн. 01 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 625 грн. 33 коп. З них 178 грн. 56 коп. внесено на погашення заборгованості з 01 червня 2015 року.

Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 13631 грн. 85 коп. та судові витрати.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним боржником, оскільки стороною у зобовязанні зазначено ОСОБА_2, однак кредитний договір укладено з ОСОБА_4 На момент підписання кредитного договору у виді анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг прізвище позивачки було вже ОСОБА_2, а не ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд не повно зясував обставини справи. Зазначає, що 17 січня 2008 року ОСОБА_4 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 09 листопада 2011 року ОСОБА_4 повідомила банк про зміну анкетних даних зміну прізвища на ОСОБА_2 та надала копію паспорта. 20 серпня 2011 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 5000 грн. Факт отримання кредитних коштів підтверджується випискою з особового рахунку до договору від 17 січня 2008 року. Факт отримання кредитної картки підтверджується також фотографією відповідача із кредитною картою.

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 копію апеляційної скарги з додатками отримала, про час та місце розгляду справи повідомлена під розписку (а.с.159,160,167-169), в засідання апеляційного суду не прибула 25 січня 2017 року та 15 лютого 2017 року, заперечення на апеляційну скаргу не подала.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

За вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не є стороною у кредитному договорі від 17 січня 2008 року, проте такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

17 січня 2008 року відповідач подала банку заяву про видачу кредитної картки за базовою процентною ставкою 36% з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки, порядок погашення заборгованості проводиться щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. При поданні заяви вона була раніше ідентифікована за рахунком на дошлюбне прізвище ОСОБА_4, оскільки вже була під цим прізвищем клієнтом банку (а.с.16). Своїм підписом на заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, погодилася з тим, що ця заява з Умовами, Правилами та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.16). Крім того, в цей же день відповідач підписала довідку про умови кредитування (а.с.172).

На підставі поданої заяви відповідач отримала кредитну картку 17 січня 2008 року з терміном дії по січень 2012 року. Після закінчення строку дії цієї картки були отримані картки 12 квітня 2011 року з терміном дії по січень 2012 року, 23 березня 2012 року з терміном дії по липень 2015 року, 05 квітня 2012 року з терміном дії по листопада 2015 року, 07 лютого 2014 року з терміном дії по лютий 2018 року, що підтверджується довідкою банку (а.с.81), витягом з програмного комплексу «Промінь» та фотографією відповідача з карткою (а.с.124).

Справжність свого підпису на заяві та факт отримання кредитної картки відповідач не заперечувала, зазначала, що в звязку з складними сімейними обставинами ( а саме лікування доньки) змушена була 17 січня 2008 року отримати кредит, що підтверджується її письмовими запереченнями на позов, а як на підставу для відмови в позові про стягнення заборгованості вона посилалася на те, що 06 червня 2015 року їй зателефонували та, відрекомендувавшись працівником банку під впливом планової перевірки почали задавати питання щодо її рахунків та пластикових карток, ніяких відомостей вона не надала, але після закінчення розмови, перевірила стан рахунку та дізналася, що з її кредитної картки знято грошові кошти, про що вона подала заяву до міліції (а.с.62-63).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 08 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до чергової частини Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області з письмовою заявою, що 06 червня 2015 року невідома особа викрала з її кредитної картки «Приватбанку» грошові кошти в сумі 4941 грн. 94 коп. та з основної картки «Приватбанку» 45 грн. По факту крадіжки коштів з банківських карток ОСОБА_2 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні (а.с.64-66).

Факт переказу 06 червня 2015 року коштів з картки в сумі 4941 грн.94 коп. підтверджується наданою відповідачем ОСОБА_2 16 серпня 2016 року до суду першої інстанції випискою по її картковому рахунку від 08 червня 2015 року (а.с.63, 69-71).

Справжність вчинення нею підпису від імені ОСОБА_4 на заяві від 17 січня 2008 року відповідач не оспорювала, не зазначала, що цей підпис є підробленим, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла.

Також розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку підтверджується, що зобов'язання за кредитним договором відповідач виконувала, сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, останній платіж зроблено 25 квітня 2015 року в сумі 170 грн., станом на 01 червня 2015 року мала лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 96 грн.50 коп., заборгованості за процентами та неустойкою не було (а.с.8-14, 114-122,175-183).

09 листопада 2011 року відповідач повідомила банк про зміну прізвища та надала засвідчену копію паспорту на прізвище ОСОБА_2 (а.с.51), після цього часу відповідач ідентифікується під прізвищем ОСОБА_2. Крім того, 20 травня 2011 року відповідачем підписана нова довідка про умови кредитування (а.с.173), якою вже було передбачено пеню за невчасне погашення заборгованості, а 24 лютого 2012 року підписана анкета заява ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с.174).

За таких обставин суд дійшов безпідставного висновку, що подана та підписана відповідачем 17 січня 2008 році заява від імені ОСОБА_4 та отримана нею перша кредитна картка на дошлюбне прізвище ОСОБА_4 свідчить про відсутність договору між банком та ОСОБА_3.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідно до умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт з 1100 грн. було збільшено до 5000 грн. (а.с.15)

З 01 червня 2015 року відповідач припинила виконувати зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 12 червня 2016 року виникла заборгованість в сумі 13631 грн. 81коп.:

з них заборгованість за кредитом 5164 грн.94 коп.,

заборгованість за процентами 1609 грн.13 коп.,

пеня 4861 грн. 01 коп. ( нарахована з 01 липня 2015 року),

штраф 1051 грн.

штраф п.2.1.1.7.6 Умов 500 грн. (фіксована частина),

625 грн.33 коп.(процентна складова), з них 178 грн. 76 коп. внесено на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банку ), що підтверджується розрахунком банку(а.с.8-14) та випискою з особового рахунку (а.с.114-122,175-183).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданими позивачем доказами.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення строки виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі 11635 грн.08 коп., яка складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені, розмір якої не перевищує заборгованість за кредитом та процентами.

Колегія суддів не може погодитися з доводами відповідача про те, що надані відповідачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг (в яких зазначено Ліцензію НБУ №22 від 29 липня 2009 року) не стосуються угоди від 17 січня 2008 року, оскільки 20 травня 2011 року відповідачем підписана нова довідка про умови кредитування (а.с.173), а 24 лютого 2012 року підписана анкета заява ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с.174).

Наведене свідчить, що за взаємною згодою сторін кредитного договору Умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг були змінені. На підставі саме цих документів розраховано заборгованість за кредитним договором.

Доводи відповідача щодо вини банку у викраденні з кредитної картки відповідача грошових коштів є недоведеними.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що підписанням заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16,174), позивач уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання.

Відповідно до п.1.1.5.14 Умов та правил (а.с.17-50). Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Згідно з п.1.1.2.1.12 Умов і правил надання банківських послуг, передбачено обовязки клієнта вживати заходи щодо запобігання втрати (Викрадення) ОСОБА_5, стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на ОСОБА_5 і магнітну смугу або їхнього незаконного використання.

Пунктом 1.1.5.5 Умов і правил передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, ОСОБА_5, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів.

Згідно п.1.1.5.28 у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Банк не несе відповідальності перед ОСОБА_5 за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, стікеру PayPass третім особам (пункт 1.15.30).

Переказ коштів з картки відповідача 06 червня 2015 року (а.с.179) було проведено із правильним введенням ПІН-коду, що виключає відповідальність банку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити .

Скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2016 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2008 року станом на 12 червня 2016 року в сумі 11635 грн.08 коп., яка складається з тіла кредиту 5164 грн.94 коп., процентів за користування кредитом 1609 грн.13 коп., пені 4861 грн. 01 коп. та судовий збір в сумі 1163 грн.50 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

ОСОБА_6