ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарях: Баранюк О.В., Оніщук О.Б.

з участю представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

представників відповідача: Павленко Л.М., Католик Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до Володимир-Волинської міської ради та ОСОБА_4 про визнання незаконним та часткове скасування рішення щодо відведення та передачі земельної ділянки,-

встановив:

ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до Володимир-Волинської міської ради та ОСОБА_4 про визнання незаконним та часткове скасування рішення щодо відведення та передачі земельної ділянки.

В позовній заяві, уточненій під час розгляду справи в суді, покликається на ту обставину, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських споруд загальною площею 230 м.кв.

На земельній ділянці площею 215 м.кв. знаходиться квартира АДРЕСА_1, а на земельній ділянці площею 15 м.кв. - господарська будівля, вигрібна яма та вбиральня. Центральна каналізація відсутня, а тому доїзд спеціального транспорту до вигребу та вбиральні, а також будь-якого іншого транспорту до помешкання позивача, є можливий лише через спірну земельну ділянку.

На момент придбання ОСОБА_8 належної їй нерухомості по АДРЕСА_1, спірна земельна ділянка перебувала в комунальній власності.

10 липня 2015 року Володимир-Волинська міська рада прийняла рішення №45/10 про передачу у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки. Зазначає, що вказане рішення суперечить вимогам закону та не дозволяє позивачу виконувати обов»язки та реалізовувати права землевласника, оскільки втрачено можливість будь-якого доїзду до належних їй земельних ділянок та розташованих на них житлового будинку та господарських споруд, їх санітарного та будь-якого іншого обслуговування, відчужити їх у зв»язку із відсутністю до них доїзду.

Незаконність передачі відповідачу ОСОБА_4 спірної земельної ділянки полягає у тому, що дана земельна ділянка перебувала у тимчасовому користуванні для ведення городництва, а в оскаржуваному рішенні №45/10 зазначено, що відводяться землі житлової та громадської забудови, хоча цільове призначення вказаної земельної ділянки не було змінено.

Одна й та ж земельна ділянка іменується під різними адресами, зокрема АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2.

Рішення №45/10 є також незаконне з огляду на ту обставину, що земельна ділянка надавалась ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, а не квартири, відповідач міська рада не дотрималась при цьому вимог містобудівної документації.

Окрім цього, приймаючи оскаржуване рішення міська рада повинна була врахувати положення нормативних актів які регулюють санітарне та епідемічне благополуччя населення, оскільки в цьому районі відсутня центральна каналізація.

Крім цього, прийняттю оскаржуваних рішень №45/10 та 39/11 передувало засідання узгоджувальної комісії по розгляду даного спору, якою було рекомендовано надати ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою з умовою першочергового укладення сервітуту з позивачем на право проїзду транспорту через земельну ділянку до господарських споруд позивача. Сторонам узгодити умови сервітуту, підписати в трьох примірниках, після чого ОСОБА_4 надати клопотання про надання дозволу в ЦНАП. Цього не було зроблено, що й призвело до прийняття оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного просить позов задовольнити та визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині підпункту 1.11 пункту 1 вказаного рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_4 щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222 кв. м із земель комунальної власності земель житлової і громадської забудови у АДРЕСА_2 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно Протоколу узгоджувальної комісії від 11.09.2014 року, та визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: НОМЕР_2, площею 222 кв. м., розташованої по АДРЕСА_2 ОСОБА_4.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті уточненої позовної заяви та письмових пояснень до неї, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, вважають його безпідставним та зазначають що розгляд справи здійснюється не у тому провадженні, оскільки має місце публічно-правовий спір, який належить вирішувати за правилами адміністративного судочинства. Додатково пояснили, що позивач сама не бажала укласти сервітут з відповідачем, а тому міська рада правомірно передала ОСОБА_4 у власність спірну земельну ділянку.

Представники відповідача Володимир-Волинської міської ради Павленко Л.М. та Католик Ю.В. позов не визнали та вважають його безпідставним. В своїх поясненнях послались на обставини, викладені у письмових запереченнях, оскаржувані рішення вважають законними та просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2009 року позивач ОСОБА_8 стала власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, цільове призначення - обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також в цей же день придбала у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири, квартиру по АДРЕСА_1. Дана обставина стверджується копіями вказаних договорів та не оспорюється сторонами.

Як вбачається з пояснень представників позивача, ОСОБА_8, після придбання у власність вказаної квартири та земельної ділянки для її обслуговування, зверталась до органу місцевого самоврядування з проханнями передачі їй земельної ділянки по АДРЕСА_2 (попередня адреса АДРЕСА_2), та ставила питання про використання даної земельної ділянки саме для доїзду до власної ділянки і для забезпечення можливості відкачування з вигребу рідких побутових відходів, що підтверджується листом Держземінспекції №62/04 від 27.10.2009, заявою представника ОСОБА_8 ОСОБА_2 щодо виділу земельної ділянки по АДРЕСА_2 (колишня адреса АДРЕСА_2) для доїзду до ділянки по АДРЕСА_1 та листом виконкому Володимир-Волинської міської ради №К-54 від 19.07.2013 року.

Та обставина, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 перебувала в оренді ОСОБА_11 до 19.11.2013 року, що стверджується договором тимчасового користування землею наданої на умовах оренди від 19.11.2008 року та рішенням міської ради №29/19 від 19.11.2008 з додатком.

На звернення ОСОБА_8 і її представника ОСОБА_2 міська рада

відповідала листами про неможливість передачі ділянки, оскільки вона перебуває в користуванні. Однак за зверненням директора ТОВ «Райдуга» Любімцевої Н. А., Узгоджувальна комісія почала розглядати це питання до закінчення договору оренди.

Судом також встановлено, що до міської ради відповідач ОСОБА_4 звертався з проханням вирішити спірне питання погодження меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, площею 458 кв. м., що підтверджується заявою від 26.03.2014 року, до якої ОСОБА_4 додав договір купівлі-продажу квартири з гаражем від 30.01.2014. У даному договорі зазначено, що набута ОСОБА_4 квартира з гаражем знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, хоча з матеріалів справи, зокрема з Проекту землеустрою, вбачається, що спірна земельна ділянка з такою адресою є вільною від забудови. На ній лише розташований туалет.

З Інформаційної довідки №74749393 від 03.12.2016 вбачається, що належна ОСОБА_4 квартира розташована на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1 і цільовим призначенням: для обслуговування магазину, квартири, гаража, що підтверджується доданою представником позивача роздруківкою. Згідно з даними Публічної кадастрової карти України ця ділянка належить до комунальної власності.

У заяві від 08.09.2015 року відповідач ОСОБА_4 просив міську раду укласти договір оренди на земельну ділянку з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 у зв'язку з придбанням квартири, хоча згідно з оскаржуваним рішенням Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 земельна ділянка по АДРЕСА_2 має кадастровий НОМЕР_2.

Рішенням Володимир-Волинської міської ради №47/11 від 02.10.2015 «Про передачу земельних ділянок в оренду, припинення дії договорів оренди землі» ОСОБА_4 була передана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3, яка до цього перебувала в оренді ТОВ «Райдуга», що стверджується Інформаційною довідкою №74749670 від 03.12.2016 та договором оренди землі по АДРЕСА_3 від 05.10.2015.

Судом встановлено, що на АДРЕСА_1 відсутнє центральне водовідведення (каналізація). Дана обставина сторонами не оспорюється, а тому не підлягає доказуванню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», підпунктом 1.11 пункту 1 вказаного рішення надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_4 щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222 кв. м із земель комунальної власності, земель житлової і громадської забудови у АДРЕСА_2 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно Протоколу узгоджувальної комісії від 11.09.2014 року.

Копією рішення Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: НОМЕР_2, площею 222 кв. м., розташованої по АДРЕСА_2 ОСОБА_4.

Суд вважає, що підпункт 1.11 пункту 1 рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 року про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 відсилає до Протоколу узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 11.09.2014 року.

Копією вказаного Протоколу стверджується рішення про те, щоб рекомендувати міській раді надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 з умовою першочергового укладення сервітуту з ОСОБА_8 на право проїзду транспорту через земельну ділянку до господарських споруд ОСОБА_8

Судом встановлено, що насправді така рекомендація узгоджувальною комісією не надавалася та вона не може вважатися законною через те, що 11.09.2014 узгоджувальна комісія не засідала, не було кворуму, а тому вона не мала повноважень розглядати земельні спори.

Як вбачається з копії рішення Володимир-Волинської міської ради №400 від 10.12.2010 року, Узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування була створена у кількості 8 чоловік. Цим же рішенням було затверджено Положення про узгоджувальну комісію, копія якого міститься в матеріалах справи.

З Протоколу засідання узгоджувальної комісії від 11.09.2014 вбачається, що на засіданні були присутні лише три члени узгоджувальної комісії. Відповідно до пункту 3.7 Положення про узгоджувальну комісію висновок приймається простою більшістю голосів від складу комісії. З огляду на чисельний склад комісії, присутні 11.09.2014 три члени комісії, об'єктивно не могли дати п'ять голосів і забезпечити кворум.

Таким чином, зазначена у Протоколі від 11.09.2014 рекомендація для міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_4, не може вважатися такою, що прийнята узгоджувальною комісією.

Суд вважає, що за таких умов, сесія Володимир-Волинської міської ради не мала правових підстав для ухвалення згаданого вище рішення №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Як вбачається з Протоколу засідання узгоджувальної комісії від 02.07.2015 року, на засіданні були присутні лише 4 члени узгоджувальної комісії, один з яких - ОСОБА_13 не підписав даного протоколу. Тобто і 02.07.2015 узгоджувальна комісія не була правомочною. Чотири члени комісії, один з яких не підписав протоколу, об'єктивно не могли дати п'ять голосів і забезпечити кворум. Крім цього, у протоколі відсутнє відображення результатів голосування.

За таких умов, сесія Володимир-Волинської міської ради не мала правових підстав для ухвалення оскаржуваного рішення №45/10 від 10.07.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» у частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_2.

Суд вважає, що оформлене Протоколом від 11.09.2014 року питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розглядалося з порушенням п. 3-9 Положення про узгоджувальну комісію, яким визначено мінімальний інтервал між розглядами спору з одного й того ж питання, а саме що не підлягає повторному розгляду протягом року земельний спір по якому є висновок узгоджувальної комісії.

Оскільки перший раз питання щодо спірної земельної ділянки по АДРЕСА_3 розглядалося на засіданні узгоджувальної комісії, яке відбулося 07.11.2013 року, що стверджується копією протоколу, то відповідно 11.09.2014 року узгоджувальна комісія не мала правових підстав розглядати те ж саме питання щодо тієї ж самої земельної ділянки, оскільки від часу першого рішення комісії пройшло лише 10 місяців.

Ці обставини щодо діяльності Узгоджувальної комісії та її вказаних вище засідань підтвердили також допитані в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Наведене вище свідчить, що Володимир-Волинська міська рада затвердила Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 без належного оформлення погодження меж суміжними землевласниками та, відповідно, на тлі не вирішеного земельного спору. Такі дії органу місцевого самоврядування не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст.198 ЗК України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконувані для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Ст. 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему №376 від 18.05.2010 року.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Із затвердженого Інструкцією зразка акту прийомки-передачі (Додаток 2 до Інструкції) вбачається, що він повинен містити підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Якщо ж суміжні землевласники заявляють претензії, то відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України земельний спір, у межах населеного пункту, розглядається органом місцевого самоврядування.

Оскільки судом встановлено, що спір щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 не було розглянуто та вирішено у встановленому законом порядку, а відтак і не було підстав ні для надання дозволу на розробку Проекту землеустрою, ні для його погодження в подальшому.

Окрім цього, наявний у Проекті землеустрою акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 30.04.2015 року у пункті 3 містить завідомо недостовірні дані про те, що власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, що не відповідає дійсності, оскільки в тому ж Проекті землеустрою знаходиться кілька протоколів узгоджувальної комісії, з яких чітко вбачається, що спір щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 існує і він не вирішений.

Згідно з пунктом 3-12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою-ним (ними) особою. Насправді фактично ніякого закріплення межовими знаками не відбувалося. Згаданий вище акт прийомки-передачі межових знаків від 30.04.2015 підписаний ОСОБА_4 і виконавцем робіт ОСОБА_16 лише формально. В натурі межові знаки не закріплялися, відсутні вони і на час розгляду справи судом, що стверджується наданими позивачем фотознімками влаштування ОСОБА_4 паркану на спірній земельній ділянці та його поясненнями з цього приводу, даними в суді.

Слушними є доводи позивача також про те, шо приймаючи спірне рішення №45/10 міська рада повинна була врахувати об'єктивний стан речей і положення нормативних актів, які регулюють санітарне та епідемічне благополуччя населення.

На земельній ділянці позивачки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 15 кв. м. розташовано вигріб - яму для рідких побутових відходів. Ця ділянка межує зі спірною ділянкою ОСОБА_4

Доїзду до вигребу зі сторони АДРЕСА_2 немає, він можливий лише з АДРЕСА_3. Єдиним суб'єктом, який має право на вивезення рідких побутових відходів є КП «Полігон». Як вбачається з відповіді КП «Полігон» на адвокатський запит від 21.07.2016 року чи має КП «Полігон» технічну можливість здійснювати очистку вигрібної ями, розташованої по АДРЕСА_1 у м. Володимирі-Волинському за умови під'їзду спеціального транспорту з АДРЕСА_1, останнє повідомило, що такої можливості немає. Наявне обладнання цього не дозволяє, максимальна довжина рукава становить 6,5 м.

Орган місцевого самоврядування залишив це поза увагою. За висновками до органів санітарно-епідеміологічної служби щодо відбору/відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 під забудову не звертався, що підтверджується листом Володимир-Волинського міськміжрайонного відділу Державної установи «Волинський ОЛЦ МОЗУ» №606 від 26.07.2016.

При передачі у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки не було дотримано конституційного принципу законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14,19 Конституції України).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи оскаржуване Рішення 45/10, орган місцевого самоврядування, відповідно до ст. 59 Закону України «Про землеустрій», повинен був враховувати громадські та приватні інтереси при здійсненні землеустрою на місцевому рівні.

Згідно зі ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільною законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки в ході розгляду даної справи судом встановлено, шо 11.09.2014 узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування не збиралася (не було кворуму для прийняття рішення), на момент прийняття міською радою рішення №39/11 від 29.10.2014, земельний спір між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 не був вирішеним, тобто не було підстав для надання дозволу на розробку Проекту землеустрою. Окрім цього, 02.07.2014 узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування не збиралася (не було кворуму для прийняття рішення). На момент прийняття міською радою рішення №45/10 від 10.07.2015, земельний спір між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 не був вирішеним, тобто не було підстав для затвердження Проекту землеустрою. При затвердженні рішенням №45/10 від 10.07.2015 Проекту землеустрою в інтересах ОСОБА_4, міською радою не було враховано порушень, які мали місце на попередніх стадіях підготовки документів, а також суспільного інтересу в частині негативних наслідків для санітарного та епідемічного благополуччя населення при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4, а тому оскаржувані рішення не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню в оскаржуваній позивачем частині.

Доводи відповідачів про безпідставність позовних вимог та законність оскаржуваних рішень спростовуються дослідженими судом доказами у їх сукупності, аналіз яких дано судом в мотивувальній частині рішення.

Окрім цього, не заслуговують на увагу доводі відповідачів про розгляд даної справи у порядку адміністративного судочинства, оскільки даними оскаржуваними рішеннями порушене приватне право позивача як власника суміжної земельної ділянки, яке підлягає судовому захисту саме в порядку цивільного судочинства в тому числі й шляхом визнання недійсними рішень органів самоврядування, що передбачено ст. 152 ЗК України.

Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідачів в рівній частині.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.14, 19, 41 Конституції України, ст.ст.10, 16, 21, 203, 215, 641-646, 402 ЦК України, ст.ст.38, 39, 123, 152, 186, 186-1 ЗК України, ст.ст.1, 5, 16, 17 Закону України «про регулювання містобудівної діяльності», ст.59 Закону України «Про землеустрій», суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради №39/11 від 29.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині підпункту 1.11 пункту 1 вказаного рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_4 щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222 кв. м із земель комунальної власності земель житлової і громадської забудови у АДРЕСА_2 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно Протоколу узгоджувальної комісії від 11.09.2014 року.

Визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради №45/10 від 10.07.2015 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: НОМЕР_2, площею 222 кв. м., розташованої по АДРЕСА_2 ОСОБА_4.

Стягнути з Володимир-Волинської міської ради та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_8 по 551 грн. 20 коп. з кожного витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко