Справа № 495/1462/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на успадковане майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на успадковане майно, та після уточнення своїх позовних вимог (а.с. 58-59) просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку за №44 по вул. Шевченка, с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, загальною площею 0,44 га, відповідно до технічної документації землеустрою щодо передачі вищезгаданої земельної ділянки у власність, з встановленням відновленням втрачених межових знаків в натурі на місцевості.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.10.1989 року ОСОБА_1 після смерті її баби ОСОБА_3 успадкувала житловий будинок, розташований по вул. Шевченка, 44 в с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району Одеської області. Право власності на будинок було зареєстроване за позивачем у встновленому законодавством порядку.

Для належного оформлення права власності на земельну ділянку №44 по вул. Шевченка, с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району Одеської області, позивач звернулася до сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішенням Староцаричанської сільської ради № 286-VІ від 18.09.2014 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,44 га.

01.10.2014 року позивач звернулася до ПП АККЕРМАН ПРОЕКТ із заявою про розробку проекту відведення. Проектантом було розроблено проект землеустрою, погоджено сусідами та головою сільської ради, але один із суміжних землекористувачів земельної ділянки № 42 ОСОБА_2 не погоджує акт прийому-передачі межових знаків, чим чинить перешкоди у реалізуванні права позивача на належне оформлення земельної ділянки у власність.

Позивач звернулася із заявою до голови сільської ради щодо вирішення питання погодження проекту землеустрою та отримала негативну відповідь про погодження суміжних земельних ділянок (рішення № 193-VІІ від 26.08.2016 року). В зв'язку з викладеним позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку № 44 по вул. Шевченка, с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району Одеської області загальною площею 0,44 га в порядку ст.ст. 15, 16, 392, 1233, 1254 ЦК України.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та вирішити справу у відповідності до норм діючого законодавства.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник за довіреністю ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача з підстав їх необгрунтованості та вказали, що розроблений позивачу проект землеустрою, призводить до порушення меж суміжної земельної ділянки, користувачем якої є ОСОБА_2

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку №44 по вул. Шевченка, с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району, Одеської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: І-2477, виданого 16.10.1989 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2017 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08.

Рішенням Староцаричанської сільської ради № 286-VІ від 18.09.2014 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,44 га, в тому числі: 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), по вул. Шевченка, 44 в с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області та 0,19 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Шевченка, 44 в с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області.

01.10.2014 року позивач звернулася до ПП АККЕРМАН ПРОЕКТ із заявою про розробку проекту відведення земельної ділянки. Проектантом було розроблено проект землеустрою, погоджений сусідами та головою сільської ради, але один із суміжних землекористувачів земельної ділянки № 42 ОСОБА_2 вказаний акт прийому- передачі межових знаків не погодив (а.с. 45, 46) .

Рішенням Староцаричанської сільської ради №193-VІІ від 26.08.2016 року було відмовлено ОСОБА_1 в погодженні суміжниж меж земельної ділянки, яка розташована по вул. Шевченко, 44, в с. Стара Царичанка, так як сільська рада не компетентна в вирішенні даного питання.

Суд не погоджується з доводами позивача, що вона у відповідност до ч. 1 ст. 392 ЦК України має право на визнання за нею права власності на земельну ділянку №44 по вул. Шевченка, в с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, оскільки вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою (далі Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно?правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Відповідно до частини девятої статті 118 ЗК Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК).

Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таким чином, вимога позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку лише на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є безпідставною, яка не грунтується на нормах законодавста, оскільки тим самим позивач просить суд застосувати судовий захист шляхом втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, а саме видати рішення без дотримання встановленого порядку його розгляду та прийняття, адже виключно на пленарних засіданнях селищної ради, на підставі всіх наданих, зібраних, розроблених документів, затвердженого проекту землеустрою, вирішується питання щодо передання земельної ділянки у власність.

Посилання позивача на норму ст. 392 ЦК України, як на підставу для задоволення її вимог також є недоцільними, оскільки вказана норма не може бути застосованою до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки право васності у позивача на предмет спору не виникло.

Також є безпідставними доводи позивача про необхідність відновлення втрачених межових знаків спірної земельної ділянки в натурі на місцевості. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження встановлення меж спірної земельної ділянки суду надано не було.

Крім того, в своїй позовній заяві позивач посилається на норми ст.ст. 1233, 1254 ЦК України, як на підставу виникнення у неї права на спірну земельну ділянку. Однак, суду не було надано доказів, що спірна земельна ділянка входила до спадкової маси, яка залишилася після смерті баби ОСОБА_1, як і доказів, що вказане нерухоме майно було заповідане померлою позивачу.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними та допустимими.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Позивач, всупереч викладеним нормам цивільно процесуального законодавства, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності у ОСОБА_1 правових підстав для визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку, а отже позовні вимоги є безпідствними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 116,118 ЗК України, 392 ЦК Україна, ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна та визнання права власності на успадковане майно - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: