Справа № 152/1415/16-ц
УХВАЛА

17 лютого 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду клопотання відповідача ОСОБА_2 про повторне надання строку на примирення з позивачкою у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

27.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

28.09.2016 року провадження у справі відкрито, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 10.10.2016 року.

У судовому засіданні 10.10.2016 року відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про надання йому строку на примирення з позивачкою на шість місяців. Клопотання про примирення мотивував тим, що бажає зберегти сімю.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала щодо надання строку на примирення з відповідачем, але просила визначити його в межах трьох місяців, враховуючи, що розлад в сімї носить тривалий характер приблизно півтора роки, але вважає, що трьох місяців буде достатньо для вирішення непорозумінь та спірних питань.

Розглянувши клопотання відповідача та врахувавши думку позивачки, вивчивши матеріали справи, суд задовольнив клопотання відповідача частково та надав останньому строк для примирення з позивачкою на чотири місяці. Провадження у справі зупинено до 10.02.2017 року (а.с.19).

Ухвалою суду від 10.02.2017 року провадження у справі відновлено, так як строк, наданий судом для примирення подружжя, відповідно до вимог ст.111 СК України та ч.5 ст.191 ЦПК України, закінчився (а.с.25).

Розгляд справи в судовому засіданні призначено на 17.02.2017 року.

16.02.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про надання строку для примирення з позивачкою повторно на шість місяців (а.с.29).

Клопотання мотивує тим, що дружину та сина вважає сенсом свого життя, за час примирення, що надавався судом, відносини в його сімї покращилися, він постійно робить свій вклад в сімейний бюджет в повному обсязі, піклується про дружину, продовжує проживати з дружиною та сином у спільній однокімнатній квартирі, займається підприємницькою діяльністю, в чому його сімї дуже допомагає його ж рідна сестра. У нього не виникає думок про розлучення з дружиною, так як він бажає, щоб його та позивачки дитина росла та виховувалася в повноцінній сімї та мала рідну матір і рідного батька. З наведених підстав суд зобовязаний, на його думку, повторно вжити заходів до примирення подружжя.

В судовому засіданні 17.02.2017 року відповідач ОСОБА_2 підтримав клопотання, просить його задовольнити. Додав, що чотирьох місяців, які надав суд для примирення, йому не вистачило для того, щоб примиритися з дружиною, хоча він вживав заходів до примирення, а саме: приходив вчасно додому, не вчиняв сварок із дружиною, не обзивав дружину, утримував та утримує сина. Позов дружини про розірвання шлюбу вважає передчасним, так як можливе примирення і налагодження відносин у сімї.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні категорично заперечувала щодо надання повторного строку для примирення з відповідачем. Суду пояснила, що заходи, які вживалися судом для примирення відповідача з нею, не дали результатів, так як за час, який надавався судом для примирення, тобто протягом чотирьох місяців, вона з відповідачем не помирилася. Категорично заперечує, що покращилися стосунки її та відповідача, оскільки останній не змінив своєї поведінки та свого відношення до неї, не вживав заходів до примирення. Також заперечує факт наявності спільного проживання, як подружжя. Вона та відповідач дійсно проживають у одній квартирі, так як вказана квартира є їх спільним майном, проте, шлюбних відносин з відповідачем вона не підтримує, має окремий від відповідача бюджет. Крім того, зазначила, що не перешкоджає відповідачеві спілкуватися із сином та утримувати його. Її рішення про розірвання шлюбу ніяким чином не позбавляє відповідача і надалі спілкуватися із сином, піклуватися про сина та утримувати його.

Просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача, так як має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, оскільки перебування в шлюбі суперечить її інтересам та шкодить здоровю через моральні переживання внаслідок постійних сварок, конфліктів, образ її відповідачем. Збереження шлюбу вважає неможливим, відновлювати шлюбно-сімейні відносини з відповідачем наміру не має.

Розглянувши клопотання, зясувавши думки сторін, суд прийшов до висновку, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою… користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів до примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст.191 ЦПК України передбачено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк на примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 10.10.2016 року суд за клопотанням відповідача вживав заходів до примирення подружжя і надав чотиримісячний строк для обговорення та вирішення сторонами питання про примирення (а.с.19).

Проте, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спроб вчинити дії для збереження існування спільної сімї з позивачкою протягом наданого судом часу для примирення.

Ствердження відповідача про те, що він не вчиняв сварок та не «обзивав» дружину не може розцінюватися судом як вжиття ним заходів до примирення з позивачкою, оскільки, в силу вимог ст.55 СК України, відносини між членами сімї повинні будуватися, в тому числі, на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Крім того, ствердження відповідача про те, що він та позивачка мають спільний бюджет, за рахунок якого утримується сімя, заперечується позивачкою, а доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано суду.

Також, відповідач не надав доказів на підтвердження позитивних зрушень у подружніх стосунках з позивачкою, оскільки остання в судовому засіданні 17.02.2017 року заявила про наявність стійкого волевиявлення до розірвання шлюбу і припинення шлюбно-сімейних відносин з відповідачем, тоді як в судовому засіданні 10.10.2016 року не заперечувала щодо надання тримісячного строку для обговорення питання щодо можливості збереження шлюбу з останнім.

Вказана обставина, на думку суду, спростовує ствердження відповідача про покращення його відносин з позивачкою.

Аргументи відповідача в клопотанні про надання повторного строку для примирення з позивачкою про те, що він бажає зберегти сімю, щоб «дитина росла та виховувалася в повноцінній родині й мала рідну матір і рідного батька» суд вважає безпідставними та надуманими, оскільки в означеній справі не вирішується питання щодо участі кожного із подружжя у вихованні та утриманні сина сторін Олександра, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також позовні вимоги не стосуються встановлення наявності чи відсутності споріднення сторін із дитиною, або позбавлення однієї із сторін батьківських прав.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя… Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Оскільки за час наданого судом сторонам строку для примирення тривалістю в чотири місяці примирення не відбулося, будь-яких доказів поліпшення стосунків між подружжям відповідачем суду не надано, суд вважає, що клопотання відповідача про надання повторного строку для примирення на шість місяців задоволенню не підлягає, так як суперечитиме загальним засадам цивільного судочинства, спрямованого на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Керуючись ст.111 СК України, ст.210 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання повторного строку для примирення з позивачкою ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Суддя: