АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4330/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Дзунзи Ольги Володимирівни, яка на підставі довіреностей діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року у задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 60 398,48 доларів США та сплаченого третейського збору у розмірі 14 062,14грн.

Відмовляючи у задоволенні даної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.14 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами, а тому вважав третейське застереження в кредитному договорі №059-2008-1000 від 2 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5, нікчемним, а справу, у якій прийнято рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 жовтня 2015 року, не підвідомчою Третейському суду, що відповідно до ст.389-10 ЦПК України є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на виконання такого рішення.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м Києва від 16 грудня 2016 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас103,104), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення, за місцем проведення третейського розгляду. Статтею 389-10 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, відповідно до п.2) вказаної норми такою підставою є непідвідомчість третейському суду відповідно до закону справи, у якій прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 ст. 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-VI від 03.02.2011), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

З огляду на таке, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, ухвалено 29 жовтня 2015 року, тобто, після внесення зазначених змін до Закону; ОСОБА_5 є споживачем послуг банку; спір виник щодо прав та обов'язків споживачів; третейському суду в силу положень пункту 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» така справа не підвідомча (Постанова Верховного суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015).

Як вбачається з матеріалів справи, в договорі кредиту №059-2008-1000 від 2 квітня 2008 року ОСОБА_5 є позичальником, а ПАТ «Укрсоцбанк» кредитором; відповідно до договору поруки б/н від 22 липня 2014 року ОСОБА_6 є поручителем виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором кредиту (ас80-88).

Доводи апеляційної скарги про те, що поручитель ОСОБА_6 не є споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника (позиція Верховного суду України у справі №6-2767цс15 від 19 січня 2016 року), у зв'язку з чим третейське застереження, передбачене у кредитному договорі, не підлягає застосуванню до поручителя, не заслуговують на увагу, адже рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал Банк», визнано недійсним п. 7.1 Додаткової угоди б/н від 22.07.2014 до кредитного договору №059-2008-1000 від 02.04.2008, в якому містилася умова про розгляд усіх вимог банку, які виникають при виконанні Договору кредиту або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суду при Асоціації українських банків. Тобто, недійсним визнано пункт договору про третейське застереження. За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про непідвідомчість Третейському суду даного спору.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги представника банку не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

За таких обставин передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дзунзи Ольги Володимирівни, яка на підставі довіреностей діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна