У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у 2014 році помер її чоловік ОСОБА_6, після смерті якого залишився торгівельний павільйон, який є самозбудованою спорудою і був особисто зроблений її чоловіком з каркаса вагончика та будматеріалів. По домовленості між її чоловіком та відповідачем павільйон був розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 Також позивач вказувала, що 01 серпня 2007 року між її чоловіком та відповідачем був укладений договір про створення торгівельного павільйону, в якому вартість вказаного об'єкту була оцінена на загальну суму 50 тис. грн і складалася з особистих внесків обох сторін, які становили по 25 тис. грн з кожного. Особистий внесок ОСОБА_5 складався з вартості земельної ділянки, на якій був розміщений павільйон (земля), а внесок ОСОБА_6 складався з спірного павільйону та обладнання. Договором також передбачено, що у разі хвороби чи смерті ОСОБА_6, права на власність у розмірі внеску передаються дружині ОСОБА_4 Після смерті чоловіка, позивач намагалась витребувати у відповідача вищезазначений павільйон, в якому знаходяться речі та запасні автозапчастини, які належали її покійному чоловікові і від замків якого вона має ключі, але відповідач загородив доступ до споруди та чинить перешкоди при намірах позивача забрати з його земельної ділянки вказану споруду. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила витребувати у відповідача спірний павільйон з підстав ст. 387 ЦК України.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_5 та повернуто ОСОБА_4 самозбудований торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2016 року рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 1977 року перебували у шлюбі, проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і в силу ст. ст.1258, 1261,1268 ЦК України позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після померлого чоловіка.

Згідно свідоцтва «Про державну реєстрацію фізичної особи підприємця» від 28 вересня 2006 року серії НОМЕР_1 та свідоцтва платника єдиного податку від 30 травня 2012 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримав право на здійснення господарської діяльності - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Також судами встановлено, що ОСОБА_6 намагався отримати земельну ділянку під розміщення торгівельного павільйону, що підтверджується рішеннями Олександрівської селищної ради від 18 травня 2007 року № 302, але дозвільних документів не отримав.

Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2016 року № 83, торгівельний павільйон, що розміщений на АДРЕСА_1 є рухомою річчю, будівельні роботи якого здійснювались безпосередньо на місці його розташування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів придбання ОСОБА_6 спірного павільйону, що міг бути успадкований позивачем ОСОБА_4 після його смерті.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко