Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Солом'яна Л. М., Вікторов О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: 1) Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області; 2) Опікунська рада при виконавчому комітеті Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав.

Вказувала, що від шлюбу з ОСОБА_2 має двох дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з нею.

Зазначала, що відповідач сплачує аліменти не систематично, розмір заборгованості по сплаті аліментів їй не відомий, оскільки наявні складнощі в отриманні вказаної інформації з ДВС м. Обухів.

Посилаючись на ту обставину, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, а також наявність рішення Опікунської ради при виконавчому комітеті Острійківської сільської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітніх доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, пояснивши, що на даний час в провадженні Білоцерківського суду знаходиться його позовна заява про виключення запису про батьківство відносно доньки ОСОБА_4, на даний час судом призначена генетична експертиза. Зазначив, що до ОСОБА_4 він не відноситься так, як відноситься до ОСОБА_3, оскільки через її вік не знає як поводитись з ОСОБА_4, а також підтвердив, що з 2013 року бачив ОСОБА_4 2 рази. Позивач забороняє йому зустрічатись з ОСОБА_3, однак він спілкується з нею по телефону та зустрічаються після школи, оскільки вона навчається в м. Біла Церква. Вони з донькою разом ходять в кафе, він купляє їй певні речі, на день народження та день Валентина дарував ОСОБА_3 гроші. Вона звертається до нього з різних життєвих питань. Крім того, він домовився з ОСОБА_3 не розповідати про їх спілкування позивачу, оскільки вважає, що матір буде сварити її за це.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, а також позивача, що надала покази в судовому засіданні в якості свідка та свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

09.11.2002 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2014 року було розірвано.

Від спільного життя сторони мають двох доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до наявної у справі копії виконавчого листа № 357/17072/13-ц Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2013 року.

В матеріалах справи міститься копія листа Головного територіального управління юстиції у Київській області Управління державної виконавчого служби від 15.12.2016 року, яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що у зв'язку із втратою виконавчого документа при пересилці, 15.12.2016 року державним виконавцем до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області направлено заяву про видачу дублікату виконавчого листа.

На підтвердження сплати аліментів на користь позивача відповідачем надані в судовому засіданні копії квитанцій про грошові перекази на адресу позивача грошових коштів від 02.11.2016 року в розмірі 500 грн., від 27.07.2015 року в розмірі 450 грн. та від 29.12.2016 року в розмірі 500 грн.

Згідно копії довідки № 409 від 11.11.2016 року Білоцерківського навчально-виховного об'єднання «Перша Білоцерківська гімназія - школа І ступеня», ОСОБА_3 дійсно навчається в 6-а класі вказаного закладу, що знаходиться в м. Біла Церква Київської області.

16.11.2016 року комісією Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області складено акт про те, що ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в АДРЕСА_1. В даний час будинок знаходиться в задовільному стані, придатний для проживання малолітніх дітей.

18.11.2016 року Опікунською радою при виконавчому комітеті Острійківської сільської ради прийнято рішення № 4, яким вирішено вважати доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується наявною у справі копією рішення опікунської ради.

В судовому засіданні допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 надала покази про те, що вони проживали з відповідачем в с. Піщана, однак з жовтня 2013 року вона переїхала в с. Острійки. За чотири роки відповідач бачив доньку ОСОБА_4 1 раз, вона стоїть на обліку у невропатолога, однак відповідач не цікавиться станом її здоров'я та не приймає участі у її вихованні. Вона не заперечує, щоб відповідач приїжджав до своїх дітей та не створює йому перешкод у спілкуванні з ними. Останній раз в 2014 році він брав з її дозволу ОСОБА_3. Вважає, що відповідач своєю поведінкою травмує дітей, оскільки ОСОБА_3 постійно чекає, щоб він приїхав до неї, однак він до неї не приїжджає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала покази про те, що являється керівником дитячого садочка «Пізнайко», що знаходиться в м. Біла Церква. З вересня 2016 року вона знає ОСОБА_4. Матір ОСОБА_4 влаштовувала дитину в дитячий садочок, платить за її навчання, приводить та забирає з садочка. Батька дитини бачить в судовому засіданні вперше.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала покази про те, що працює вчителем української мови у Першій Білоцерківській гімназії, ОСОБА_2 бачить вперше. ОСОБА_3 з вересня 2015 року навчається у школі, а її матір приймає участь у навчанні дитини, сплачує благодійні внески на гімназію. Одного разу від ОСОБА_3 була скарга про те, що її батько не любить ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав покази про те, що він є троюрідним братом ОСОБА_2 Зі слів ОСОБА_2 його колишня дружина перешкоджає у спілкуванні з дитиною. 14 лютого 2017 року він з позивачем та його донькою ОСОБА_3 гуляли в парку та по місту Біла Церква. ОСОБА_3 була рада зустрічі та спілкуванню з батьком, ОСОБА_2 в той день подарував дочці гаманець.

Згідно ч. 5 та 6 ст. 19 Сімейного кодексу України (СК України), яка регламентує участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 3 Конвенції про права дитини закріплює, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодекс (СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту рішення Опікунської ради при виконавчому комітеті Острійківської сільської ради від 18.11.2016 року № 4, опікунською радою була розглянута заява ОСОБА_1 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, а також прийняті до уваги всі аргументи, які були наведені опікунській раді.

Згідно надісланого на запит суду листа Острійківської сільської ради від 20.04.2017 року № 2-14-101, на засідання опікунської ради 18.11.2016 року ОСОБА_2 не запрошувався. До уваги приймалися факти представників школи та сусідів щодо його участі у вихованні неповнолітніх дітей.

Враховуючи викладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3, оскільки судом не встановлено, а позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні умисного та систематичного ухилення відповідачем від виконання протягом тривалого часу батьківських обов'язків по догляду та вихованню доньки ОСОБА_3.

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що не являється ідеальним батьком, однак бажає підтримувати відносини із донькою ОСОБА_3.

Таким чином, з урахуванням встановлених по справі обставин, в тому числі ставлення відповідача до своєї доньки ОСОБА_3, суд вважає за доцільне, не позбавляючи батьківських прав останнього, надати відповідачу можливість налагодити стосунки з донькою ОСОБА_3 та попередити його про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на Службу у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_3.

В матеріалах справи міститься копія ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2016 року про призначення судово-генетичної експертизи з метою відповіді на запитання, чи є генетична спорідненість між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що призначена судом в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження.

Разом з цим, згідно копії висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 27.06.2014 року № 243/9 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто біологічне батьківство практично доведено.

В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що до вирішення справи про встановлення його батьківства відносно доньки ОСОБА_4, він не виконує своїх батьківських обов'язків щодо неї, оскільки сумнівається у своєму батьківстві, а також зазначив, що ОСОБА_4 він бачив лише декілька разів.

Таким чином, враховуючи наявність встановленого чинним законодавством України та міжнародно-правовими актами обов'язку батьків щодо піклування та виховання своїх дітей, який не передбачає будь-яких виключень та умов, в тому числі наявності сумніву у особи щодо її батьківства, а також враховуючи відношення відповідача до неповнолітньої ОСОБА_4, суд дійшов висновку про те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_4, не забезпечує за нею необхідного догляду та не приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини без поважних та те причин протягом тривалого часу, тому суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Слід роз'яснити, що на підставі ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили може бути переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами, а також пред'явлено позов в порядку ст. 169 СК України про поновлення батьківських прав.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто в розмірі 275 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання його неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Ю. Цуранов