Справа №345/609/17
Провадження № 2/345/557/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кардаш О.І.

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуша справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобовязань та відсотків за користування коштами,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2012р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач отримала в борг грошову позику у розмірі 105 000,00 грн., на підтвердження чого ОСОБА_4 надала боргову розписку. У звязку з невиконанням ОСОБА_4 покладених на неї боргових зобовязань ОСОБА_3 звернувся із позовом до Калуського міськрайонного суду про стягнення боргу за розпискою і рішенням від 19.09.2014р. з неї стягнуто на користь ОСОБА_3: 105000грн. - боргу за договором позики, 4418,63 грн. - пені, 3165.82 грн. - відсотків, 11550 грн. - інфляційних витрат.

Відповідачка боргових зобовязань по рішенню суду не виконала. Тому рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.12.2015 р. стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за період з 19.09.2014р. по 29.05.2015 р. 3% річних від простроченої суми, що становить 2174,79 грн.; інфляційні витрати за час прострочення в сумі 49770,00 грн; пеню в сумі 28562,89 грн ; проценти за користування чужими грошима -14195,13 грн.

31.08.2016 року з підстав подальшого невиконання ОСОБА_4 покладених на неї зобовязань рішенням Калуського міськрайонного суду стягнуто з відповідача на користь позивача 23000,00 грн. пені, 2663,39 грн. -3% річних, 2938,80 грн. інфляційних витрат, 22 240,63 грн. відсотки за користування чужими коштами.

З часу настання терміну повернення позики кошти відповідачкою сплачені не були, а фактичне часткове погашення боргу мало місце 09.07.2015р. в сумі 50 грн., а також 100 грн. 13.01.2017 року, які були зараховані позивачем на погашення заборгованості по пені.

Враховуючи, що відповідач прострочила виконання грошового зобовязання в розмірі 104 950,00 грн. (з врахуванням погашення заборгованості в розмірі 50 грн. 09.07.2015р.), за період прострочення з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року позивач просить стягнути з відповідача 39758,57 грн. пені; 2710,82 грн. -3% річних; 11229,07 грн. інфляційних втрат; 19879,28 грн. відсотків за користування чужими коштами, а також судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у самому позові. Просить суд позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить в його задоволенні відмовити. Оскільки Калуським міськрайонним судом вже двічі виносилось рішення про стягнення із ОСОБА_4 відсотків, інфляційних та пені за неналежне виконання грошових зобовязань, на підставі яких видавалися виконавчі листи, котрі позивач предявив до виконання. Отримавши задоволення своїх вимог у повному обсязі та предявивши до виконання виконавчі листи, позивач таким чином скористався своїм законним правом стягнення заборгованості через відділ ДВС Калуського МРУЮ в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що відповідач ніколи не чинила жодних перешкод діям державного виконавця і не ухилялася від виконання рішення суду, проте на даний час у неї не має змоги у повному обсязі виконати судове рішення у звязку із припиненням своєї підприємницької діяльності та недостатністю коштів. Небажання позивача застосовувати свої законні повноваження під час виконавчого провадження вказує на умисне створення позивачем обставин, які зумовлюють невиконання судового рішення, створюючи таким чином штучні підстави для предявлення додаткових вимог до відповідачки.

Також представник відповідача наголосив, що право на стягнення процентів річних та інфляційних втрат у позивача виникло з наступного дня після надіслання відповідачці першої вимоги про повернення грошей за розпискою (08.11.2013р.), отже загальний строк позовної давності тривалістю у три роки закінчується 09.11.2016 року. а тому у позивача немає підстав вимагати стягнення неустойки включно до 13.02.2017 року. В порядку ч.4 ст.267 ЦПК представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності.

Крім того, представник відповідача зазначив, що у позивача немає правових підстав висувати вимогу про стягнення одночасно штрафних санкцій і пені за неналежне виконання зобовязань, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-праввої відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення суперечить положенням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення. Тому представник позивача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

10 квітня 2017 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про зменшення розміру нарахованої позивачем неустойки (пені, річних) в розмірі 60 819,70 грн. за неналежне виконання зобов»язань та відсотків за користування чужими грошима, в якій просить суд застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахована позивачем неустойка значно перевищує основний борг за розпискою , що вказує на не співмірність заявленої неустойки до розміру основного зобов»язання і дає підстави просити суд зменшити нараховану позивачем неустойку. Також в заяві вказує, що відповідачка в 2013 році припинила свою підприємницьку діяльність, в трудових відносинах з роботодавцями не перебуває і на даний час є аспірантом очного відділення Інституту законодавства Верховної Ради України, окрім цього здійснює догляд та утримання своєї матері, яка перебуває на пенсії.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014р. (а.с.6-8), яке в частині стягнення коштів залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Фраківської області від 12.12.2014 року (а.с.9-12) стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3: 105 000,00 грн. - боргу за договором позики, 4418,63 грн. - пені, 3165,82 грн. - відсотків, 11 550,00 грн. - інфляційних витрат. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.13), постановою державного виконавця від 30.01.2015р. відкрито виконавче провадження (а.с.14).

Згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 25.12.2015 року із ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 28562,89 грн. пені, 2174,79 грн. 3% річних, 49770 грн. інфляційних витрат, 14195,13 грн. відсотків за користування чужими грошима за період з 19.09.2014 року по 29.05.2015 року (а.с.15-18). На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.19), постановою державного виконавця від 11.02.2016р. відкрито виконавче провадження (а.с.20).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 31.08.2016 року із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто 23000,00 грн. пені, 2663,39 грн. -3% річних, 2938,80 грн. інфляційних витрат, 22 240,63 грн. відсотків за користування чужими коштами. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.22).

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи, що вищевказаними рішеннями суду підтверджено факт наявності боргу ОСОБА_4 за договором позики, дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.

Згідно із ч.1 ст.526 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час позика не повернута, а тому зобовязання ОСОБА_4 щодо повернення ОСОБА_3 боргу продовжують існувати.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики не визначений розмір процентів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-36цс14 від 2 липня 2014 року).

Враховуючи те, що сторонами не було встановлено розмір плати за користування позикою, а обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, не вбачається, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення процентів від суми позики, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, в межах заявлених позовних вимог, за період з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року розмір процентів за користування чужими коштами, виходячи з облікової ставки НБУ, становить 19879,28 грн. (а.с.24).

Крім того, нормами ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року, в межах заявлених вимог, 3% річних становлять 2710,82 (а.с.23), інфляційні втрати становлять 11229,07 грн. (а.с.25).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Розмір нарахованої пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, на час такого нарахування.

В межах заявлених позовних вимог, за період з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року, виходячи із облікової ставки Національного банку України, пеня становить 39758,57 грн. (а.с.23).

Суд звертає увагу, що на відміну від неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності, стягнення 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначалося вище, позивач звертався до суду з позовом до відповідача в 2014, 2015, 2016 роках. Відтак, шляхом предявлення позову, перебіг позовної давності у даних спірних правовідносинах про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими коштами переривався.

Окрім того, несплата відповідачем коштів після набрання законної сили є триваючим правопорушенням, особливістю якого є те, що в такому випадку постійно відбувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права стягувача. Тому неможливо встановити момент, з яким можливо пов'язати початок перебігу строку позовної давності. Отже, предмет захисту в даних правовідносинах не обмежений у часі.

Крім того, заява представника відповідача поо зменшення пені у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки навіедені підстави для зменшення пені не підтверджені належними доказами.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що оскільки зобовязання відповідача щодо повернення позивачу коштів продовжують існувати, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі ст.ст. 256, 257, 264, 267, 526, 536, 549-552,611,625,1048 ЦК України та керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 73 577,74 грн., з яких: 39 758,57 грн. пені; 2 710,82 грн. -3% річних; 11 229,07 грн. інфляційних втрат; 19 879,28 грн. відсотків за користування чужими коштами за період з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 735,78 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: