Справа № 464/7727/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/86/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка P.M., Копняк С.М..

при секретарі: Цапові П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року, апеляційною скаргою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» на додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року та на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року про виправлення арифметичної помилки у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

07 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 «Премєр Плюс» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.03.2011 року по 31.07.2013 року він працював торговим агентом в ОСОБА_4 «Премєр Плюс». Заробітна плата йому не виплачувалася. 21.01.2015 року Сихівським районним судом м. Львова на його користь стягнуто заробітну плату в розмірі 30044 грн. Оскільки грошей він не отримав, то просить стягнути передбачену ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсацію втрати частини заробітної плати з дня звільнення за період з 31.07.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 22653 грн. 18 коп.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» про компенсацію втрати частини заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 17485 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят пять) гривень 91 копійка.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» на користь держави судовий збір в розмірі 394 (триста девяносто чотири) гривні 63 копійки.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року виправлено арифметичну помилку, що допущена в рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року № 464/7727/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» про компенсацію втрати частини заробітної плати, замінивши: - в шістнадцятому абзаці мотивувальної частини рішення словосполучення «17485 грн. 91 коп.» замінити словосполученням «18341 грн. 87 коп.»;

- в другову абзаці резолютивної частини словосполучення «17485 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят пять) гривень 91 копійка» замінити словосполученням «18341 (вісімнадцять тисяч триста сорок одна) гривня 87 копійок».

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року оскаржили позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 «Премєр Плюс».

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 зазначає, що частково незгідний з цим рішення, оскільки суд розрахував суму компенсації втрати частини заробітної плати виходячи з того, що з заробітної плати в сумі 30 044, 00 грн. не було сплачено податки, але такий висновок не відповідає обставинам справи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 21 січня 2015 року Сихівський районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі № 464/12597/13-ц, яким встановив, що із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суму виплачених доходів вбачається, що в період з першого кварталу 2011 року по другий квартал 2013 року сума доходу, яка належала до виплати позивачу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» становить 30 044, 00 грн. Ця ж обставина встановлена в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року. Отже, суд встановив розмір суми, яка мала бути виплачена. Також суд не врахував, що 15 червня 2015 року Сихівський районний суд м. Львова постановив ухвалу у справі № 464/12597/13-ц, якою виправив описку у резолютивній частині рішення, звідки вилучив фразу «з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів». Отже, суд вдруге стягує з його заробітної плати податок, а це незаконно. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволеної суми компенсації та задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_4 «Премєр Плюс», зазначає, що оскаржуване рішення є законним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що адвокат ОСОБА_5 не мав законних повноважень представляти позивача в суді при розгляді вказаної справи оскільки відповідно до замовлення № 1 додатку до Договору від 21.01.2015 року адвокат мав повноваження на представлення інтересів позивача виключно у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Таким чином при розгляді справи допускаючи ОСОБА_5 як представника позивача представляти його інтереси за позовом по стягненню компенсації працівнику втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати суд грубо порушив імперативні вимоги ст. ст. 40, 42, 44 ЦПК України, що тягне за собою скасування оскаржуваного рішення. Розглядаючи вказану справу, суд повинен був врахувати, що представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 не мав законних повноважень на представництво, а належним чином повідомлений позивач не зявився в судові засідання більше двох разів, внаслідок чого на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України повинен був постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом про компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 22 653 грн. 18 коп., а не про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, суд зобовязаний був врахувати, що позовна заяви подана з порушенням імперативних вимог п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 119 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір, не вказано засоби звязку, які йому були відомі. Отже, суд був зобовязаний був на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України залишити позовну заяву без руху із зазначенням підстав, повідомивши позивача, а вразі своєчасного не усунення недоліків, повернути йому позовну заяву, проте суд порушуючи вимоги п. 2 ч. 2, ст. 119, ч. ч. 1, 2 ст. 121, 213, 214 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» прийняв позовну заяву до розгляду відкривши провадження по справі, а після чого ухвалив оскаржуване рішення. Також, судом першої інстанції було проігноровано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, що призвело до порушення імперативних приписів ст. 5 ЦПК України здійснення правосуддя на засадах поваги до честі і гідності, рівності перед законом і судом, ст. 6 ЦПК України гласність та відкритість судового розгляду, ст. 10 ЦПК України змагальність сторін, ст. 27 ЦПК України права осіб, які беруть участь у справі. Вказує на те, що до позовних вимог про вирішення трудового спору про компенсації втрати частини заробітної плати суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 233 КЗпП України, ч. ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, зобовязаний був застосувати тримісячний строк позовної давності, який відраховується з 01 серпня 2013 року, внаслідок чого слід було відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. В оскаржуваному рішенні при розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати за період часу з 2013 року по 2015 рік суд помилково посилається на індекс інфляції, при цьому порушуючи імперативні приписи ст. ст. 213,214 ЦПК України не зазначає офіційне джерело отримання індексу інфляції. Відповідно до прикладу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати передбаченого Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 59, сума компенсації обчислюється з урахуванням індексу споживчих цін (у відсотках), а не індексу інфляції, як помилково розрахував суд першої інстанції. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, стягнути з позивача судовий збір в розмірі 606 грн. 33 коп..

Додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року та ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року про виправлення арифметичної помилки оскаржив відповідач ОСОБА_4 «Премєр Плюс», подавши апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення, зазначає, що таке є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд вирішив справу без повного і всебічного зясування обставин по справі, на які посилались сторони. Зокрема, зазначає, що судом не враховано того, що позивач звернувся до суду з позовом про компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 22 653 грн. 18 коп., а не про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином суд зобовязаний був врахувати, що позовна заяви подана з порушенням імперативних вимог п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 119 ЦПК України, а саме не було сплачено судовий збір, не вказано засобів звязку, які йому були відомі. Отже, суд був зобовязаний був на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України залишити позовну заяву без руху із зазначенням підстав, повідомивши позивача, а вразі своєчасного не усунення недоліків, повернути йому позовну заяву, проте суд порушуючи вимоги п. 2 ч. 2, ст. 119, ч. ч. 1, 2 ст. 121, 213, 214 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» прийняв позовну заяву до розгляду відкривши провадження по справі, а після чого ухвалив оскаржуване рішення. Крім того, ч.1 ст.27 ЦПК України передбачено права осіб, які беруть участь у справі. Судом першої інстанції проігноровано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, що призвело до порушення імперативних приписів ст. 5 ЦПК України здійснення правосуддя на засадах поваги до честі і гідності, рівності перед законом і судом, ст. 6 ЦПК України гласність та відкритість судового розгляду, ст. 10 ЦПК України змагальність сторін. Внаслідок чого, суд при розгляді справи незаконно позбавив відповідача прав визначених цивільно-процесуальним законодавством. Просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та стягнути судові витрати.

В апеляційній скарзі на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року про виправлення арифметичної помилки, теж зазначає, що судом в порушення прав визначених ст. 27 ЦПК України, проігноровано клопотання про участь в судовому засідання в режимі відео конференції, що призвело до порушення імперативних приписів ст.ст. 5,6,10 ЦПК України. Внаслідок чого, суд при розгляді справи незаконно позбавив його прав визначених цивільно-процесуальним законодавством. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та стягнути з позивача судові витрати.

В судове засідання, яке було призначено в режимі відео конференції, сторони, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не зявились, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 слід задовольнити повністю, а апеляційні скарги відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 18341,87 грн. грн.(згідно ухвали про виправлення арифметичної помилки від 24.12.2015р.(т.1 а.с.125)), суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення 31.07.2013 року виплата всіх сум, що належать позивачу здійснена не була, а тому на суму невиплаченої заробітної плати, що становить 24455 грн. 82 коп.(30044 грн.(заборгованість) 5587 грн. 18 коп.(сума відрахувань) = 24455,82 грн.) слід нарахувати компенсацію.

Проте, повністю погодитись із таким висновком суду колегія суддів не може із наступних підстав.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічно дане питання врегульовано і Закону України "Про оплату праці", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_2 в період з 01.03.2011 року по 31.07.2013 року працював в ОСОБА_4 «Премєр Плюс» на посаді торгового представника та був звільнений 31.07.2013 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України всі належні до виплати суми в день звільнення виплачені не були, заборгованість складала 30044 грн.. Вказані обставини встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.01.2015 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати у вищезазначеному розмірі.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 15 червня 2015р. було виправлено описку, допущену в другому абзаці резолютивної частини рішення від 21 січня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 «Премєр Плюс» про стягнення коштів. Вважати вірно зазначеним другий абзац резолютивної частини рішення «Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр плюс» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 30044 грн. та 3442 грн. 12 коп. судових витрат.(т.1 а.с.21)

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015р. рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21.01.2015 року залишено без змін(т.1 а.с.22-25)

Як вбачається із змісту позовної заяви(а.с.1-2), позивач просив стягнути з відповідача передбачену законодавством компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 31.07.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 22653,18 грн..

Колегія суддів погоджується із таким розрахунком компенсації, оскільки такий розрахований із суми заборгованої заробітної плати у розмірі 30044 грн. відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, відповідно до якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

В той же час, суд першої інстанції помилково вважав, що стягненню підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 24455 грн. 82 коп.(30044 грн.(заборгованість) 5587 грн. 18 коп.(сума відрахувань) = 24455,82 грн.), оскільки не врахував, що 15 червня 2015р. Сихівський районний суд м.Львова виніс ухвалу, якою виправив описку у резолютивній частині рішення зазначивши, що стягненню підлягає сума 30044 грн. без зазначення слів «з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів».

Положенням ст. 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

Порядок компенсації громадянам (працівникам) втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів (строків) її виплати визначено цим Законом та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Системний аналіз ст. 34 Закону України "Про оплату праці", положень Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, Порядку № 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат).

У постанові від 19.12.2011 року у справі № 6-58 цс11 Верховний Суд України зазначив, що зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Згідно із ч. 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", відповідно така складається із основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Зокрема, додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить висновку, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Зазначене узгоджується з позицією Конституційного Суду України висловленою у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення, Сихівський районний суд м. Львова виходив з того, що при винесенні рішення від 16 грудня 2015 року про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати не було вирішено питання судових витрат, які повинні бути стягнуті пропорційно до задоволених вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про виправлення арифметичної помилки, що допущена в рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року № 464/7727/15-ц , суд першої інстанції виходив з того, що при підрахунку компенсації втрати частини заробітку сталась арифметична помилка.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, а відтак вищезгадане додаткове рішення та ухвала про виправлення арифметичної помилки підлягають скасуванню.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За вище наведених обставин, оскаржувані судові рішення, підлягають скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» про компенсацію втрати частини заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю, апеляційні скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року, додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року про виправлення арифметичної помилки скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 22653,18 грн.(двадцять дві тисячі шістсот пятдесят три гривні 18 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Премєр Плюс» в користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 551,61 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн..

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6