АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м.Києві

на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20 липня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори,Головного територіального управління юстиції у м.Києві,третя особа : державний нотаріус Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєв В.О. про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття заборони відчуження ,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів. Зазначав,що він є власником спадкового майна, а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 корпус 2 у м.Києві з часу визнання померлим його батька -ІНФОРМАЦІЯ_1 року і 5 років з цього часу користувався ,але не розпоряджався цим майном. Посилаючись на те,що нотаріус при видачі йому свідоцтва про право на спадщину безпідставно наклав заборону на відчуження цього майна протягом 5 років,просив усунути йому перешкоди у користуванні його власністю шляхом зняття заборони відчуження.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20 липня 2016 року позов задоволено. Виключено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна номер запису про обтяження: 14070491, дата, час державної реєстрації 07.04.2016 13:28:33, обтяжувач: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, , особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 02.09.2016 року Головному територіальному управлінню юстиції у м.Києві відмовлено у перегляді заочного рішення.

Не погодившись з рішенням суду Головне територіальне управління юстиції у м.Києві подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права,безпідставне не урахування положень ст.47 ЦК України щодо обов'язку нотаріуса при видачі свідоцтва про права на спадщину після особи,яка визнана померлою за судовим рішенням, накласти заборону відчуження цього майна протягом 5 років з часу видачі свідоцтва. Зазначає,що у суду не було підстав розглядати справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м.Києві і в першому ж судовому засіданні ухвалювати рішення по справі,що спричинило порушення прав відповідача та неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи.

В судовому засіданні представники Головного територіального управління юстиції у м.Києві Колток О.М.,Ричок Р.М. апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Позивач та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити.

Третя особа особа в судове засідання не з'явилася. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 09.11.2012 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.01.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

ОСОБА_6 є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про його народження № НОМЕР_1, виданим Відділом ЗАГС у Московського району м. Києва 18.11.1988 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1993 року ОСОБА_6 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 корпус 2 у м. Києві ,яка стала спадковим майном фактично прийнятим позивачем з часу визнання його батька померлим,що відповідачами не заперечується.

07.04.2016 року позивач звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом,яке одержав у той же день.

Видаючи позивачеві 07.04.2016 року свідоцтво про право на спадщину державний нотаріус наклав заборону на відчуження спадкового майна на 5 років .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_1 наразі діє обтяження, номер запису про обтяження: 14070491, дата, час державної реєстрації 07.04.2016 13:28:33, заборона накладена на 1/3 частини квартири у зв'язку із оголошенням фізичної особи померлої, а саме ОСОБА_6, строком на 5 років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того,що з часу визнання ОСОБА_6 померлим до дати видачи свідоцтва про право на спадщину позивачу пройшло 5 років,а відтак не було підстав для накладення заборони на спадкове майно та обмеження прав нового власника.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом .

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець,якій постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким,що прийняв спадщину,якщо протягом шісті місяців ,він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст.1268,ч.1 ст.1270 ЦК України)

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5 право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

Оголошення громадянина померлим тягне за собою ті самі наслідки, що і смерть фізичної особи, зокрема відкривається спадщина, відбувається перехід майна до правонаступників. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження на 5 років ( ч.2 ст.47 ЦК України).

Така заборона вноситься до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Заборона встановлюється з метою забезпечення інтересів і збереження майна фізичної особи, яка оголошена померлою, у випадку якщо вона насправді жива і з'явиться у місці свого проживання, або ж буде отримано відомості про таку особу.

Таким чином позивач є співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 корпус 2 у м. Києві з часу прийняття спадщини ,тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з цього часу має право володіти й користуватися цією частиною, проте через відсутність реєстрації такого права та виходячи з положень ст.47 ЦК України протягом 5 років був обмежений у праві розпорядження належним йому майном.

Накладаючи заборону на відчуження спадкового майна при видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину нотаріус діяв у відповідності з вимогами ст.47 ЦК України та п.п.2.3.глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Разом із цим з огляду на те,що спадкодавець ОСОБА_6, який оголошений померлим, протягом 5 років з дати смерті визначеної судом, не з'явився за місцем свого проживання та ніяких відомостей щодо нього не надійшло,суд першої інстанції правомірно вважав,що відсутня необхідність для охорони його майна протягом ще 5 років,а відтак суд дійшов вірного висновку про скасування заборони на відчуження й доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права щодо розгляду справи за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м.Києві у першому судовому засіданні не грунтуються на положеннях ч.1 ст.169 ЦПК України та не можуть бути взяті до уваги оскільки у матеріалах справи наявне зворотнє поштове повідомлення про отримання відповідачем виклику до суду за 5 днів до судового засідання ( а.с.27), натомість заяви про відкладення розгляду справи та неможливість забезпечення явки представника у судове засідання з поважних причин матеріали справи не містять.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м.Києві - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 752/10270/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1523 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.