Справа № 663/2446/16-ц
Провадження № 2/663/87/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря Замятіної В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Скадовськ Херсонської області цивільну справу за позовом Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_1, про виселення із службового житла та стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат за електроенергію,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, про виселення із службового житла та стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат за електроенергію. Позивач обґрунтовував заявлені в позовній заяві вимоги тим, що має в своєму оперативному управлінні квартиру АДРЕСА_1, власником якої є Державна санітарно-епідеміологічна служба України. 19.06.2014 з дозволу Державної санітарно-епідеміологічної служби України директор ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр» Хондусь О. Л. уклав з відповідачем ОСОБА_1 як з начальником Скадовського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Херсонській області договір найму цього службового житла на строк виконання останнім службових обов'язків. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» було проведено реформування та оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади, в тому числі і Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом приєднання до новоствореної Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, діяльність якої спрямовується та керується через Міністерство аграрної політики та продовольства. У зв'язку з цим припинили свою діяльність і територіальні органи Держсанепідслужби, у тому числі й Скадовське міжрайонне управління Головного управління Держсанепідслужби у Херсонській області, де відповідач працював на посаді начальника управління. 05.09.2016 відповідачу було надіслано лист з вимогою звільнити службове житло у термін до 15.09.2016. Проте у визначений термін він добровільно службове житло не звільнив і продовжує в ньому мешкати не сплачуючи квартплати та плати за електроенергію. Позивач вважав, що відповідач підлягає виселенню з наданого йому службового житла і посилаючись на загальні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з питань права власності та статті 118 і 124 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК України), просив суд виселити відповідача з незаконно займаного ним службового житла без надання іншого житлового приміщення та стягнути з нього заборгованість по відшкодуванню витрат за спожиту ним електроенергію за період з червня 2014 року по вересень 2016 року у розмірі 28 336,38 грн.

Представник позивача Шумкова Л. М. в судовому засіданні заявлені в позовній заяві вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у задоволенні заявлених в ньому вимог посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1, починаючи з 1979 року по 12.05.2016 року працював переважно на керівних посадах в установах Державної санітарно-епідеміологічної служби України і безпосередньо в установах Херсонської області з 02.06.1993 по 12.05.2016. 01.04.2015 ОСОБА_1 виповнилося 60 років і відповідно він набув статусу пенсіонера по старості, але продовжував працювати. Звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося 12.05.2016 у зв'язку з реорганізацією та припиненням діяльності Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Херсонській області відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (а.с. 58-61).

Із довідки Скадовського районного УПФ України від 15.11.2016 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач пенсії по віку (а.с. 74).

08 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради на підставі рішення № 175 від 15.09.2010 ОСОБА_1 видано ордер за № 17 серія 08 на вселення в службову квартиру АДРЕСА_1 разом із членами сім'ї (а.с. 62).

Вказана квартира на праві оперативного управління належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 25.05.2013 Реєстраційною службою Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, індексний номер 3931514 (а.с. 20-22).

19 червня 2014 року між Державною установою «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», в особі директора Хондуся О. Л. та ОСОБА_1, який на той час займав посаду начальника Скадовського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Херсонській області, було укладено договір найму службового житла (далі - Договір) (а.с. 6-8).

Даний Договір було укладено з дозволу Державної санітарно-епідеміологічної служби України, що підтверджується копією листа від 15.04.2014 № 08.18/2722/34-3519/28 (а.с. 19).

Згідно з п. 1.1. Договору найму службового приміщення ОСОБА_1 передавалася у користування за плату на строк виконання ним службових обов'язків службова квартира № 1 загальною площею 123, 1 квадратних метрів, що перебуває на балансі Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» та розташована за адресою: Херсонська область м. Скадовськ вул. Сергіївська (Радянська), 25.

Згідно п. 2.1. та 2.2. квартира, зазначена у Договорі, передавалася в найм за призначенням як службове житло начальнику Скадовського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Херсонській області ОСОБА_1 для проживання його та його сім'ї та не тягла за собою виникнення у наймача права власності на це майно.

Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. При цьому, відповідно до ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено крім інших: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 126 ЖК України, надаване громадянам у зв'язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 114 ЖК України, надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

З огляду на зазначені вимоги закону та фактично встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач пропрацював в установі якою надано йому службове жиле приміщення більше десяти років, звільнений з посади у зв'язку з реорганізацією та припиненням діяльності Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Херсонській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, є пенсіонером по старості, він може бути виселений із займаного службового житлового приміщення лише за умови надання іншого жилого приміщення, яке відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 114 ЖК України.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат за спожиту ним електроенергію за період з червня 2014 року по вересень 2016 року у розмірі 28 336,38 грн., суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи вказані вимоги позивач посилався на акт ревізії Державної інспекції в Херсонській області від 16.09.2016 № 04-17/07, яким встановлено фактичні витрати на загальну суму 28 336,38 грн., які не відшкодовані орендарем ОСОБА_1 (а.с. 32-34).

Відповідно до пункту 3.1. Договору вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «По затвердження типового Договору про надання послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а послуги з водопостачання, водовідведення, постачання електроенергії та природного газу оплачуються наймачем окремо, відповідно до встановлених тарифів. Кошти мають бути сплачені не пізніше десятого числа кожного поточного місяця.

Також, до обов'язків наймача згідно з пунктом 4.8. Договору віднесено здійснення витрат, пов'язаних з утриманням майна переданого в найм, та протягом місяця після підписання Договору укласти з Балансоутримувачем майна Договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання майна та надання комунальних послуг Наймачу або самостійно сплачувати комунальні витрати на підставі окремих Договорів укладених з постачальниками послуг та надати копії таких договорів Наймодавцю.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що не маючи з балансоутримувачем укладеного договору найму службового житла і не будучи ознайомленим з відповідними ставками і тарифами він на власний розсуд 03.10.2013 перерахував на розрахунковий рахунок ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» 2970 грн. в якості оплати за спожиту електроенергію. Вказане підтверджується квитанцією від 03.10.2013 (а.с. 85).

09.10.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ ЕК «Херсонобленерго» в особі Скадовського РЕЗ і ЕМ укладено договір про користування електричною енергією. З моменту встановлення приладу обліку ОСОБА_1 самостійно сплачував кошти енергопостачальній організації за спожиту електроенергію, всього за період з жовтня 2015 року по 15 листопада 2016 року на суму 1894,07 грн. (а.с. 75-85).

Отже, за вказаних обставин суд погоджується з доводами представника відповідача про неможливість вважати допустимим доказом Акт ревізії Державної фінансової інспекції в Херсонській області при вирішенні питання заподіяння вказаної в ньому шкоди саме відповідачем.

При цьому в даному акті зазначено, що за розрахунками по фактично понесеним Скадовським міжрайонним відділом Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» витратам за електропостачання по окремому лічильнику встановленому на будівлі ОПД, з урахуванням щомісячного відшкодування (оплатою) ОСОБА_5, обраховано фактичні витрати на загальну суму 28 336,38 грн., які не відшкодовані орендарем ОСОБА_1, що спричинило покриття витрат на оплату комунальних послуг (електроенергію), спожитою ОСОБА_1, оплату за яку проведено бюджетними коштами загального фонду, виділеними на утримання Центру по КПКВ 2304020 за період з 01.06.2014 по 01.09.2016 на загальну суму 28 336,38 грн.

Разом з тим, при проведенні ревізії господарсько-фінансової діяльності ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр», яка була призначена слідчим СВ Скадовського відділення Новокаховського відділу Головного управління Національної поліції в Херсонській області в кримінальному провадженні № 0001499 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, не враховано оплату ОСОБА_1 за послуги з електропостачання з жовтня 2015 року по 15 листопада 2016 року коштів на суму 1894,07 грн.

З огляду наведеного суд зауважує про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування заборгованості по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію за період з червня 2014 року по вересень 2016 року у розмірі 28 336,38 грн. з вини ОСОБА_1, тому відмовляє у задоволенні вказаної вимоги.

Таким чином, враховуючи наведені вище встановлені судом обставини справи, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених в позовній заяві вимог.

Керуючись статтями 3, 6, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_1, про виселення із службового житла та стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат за електроенергію - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Скадовський районний суд Херсонської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Пухальський

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2017 року