справа №619/130/16-ц
провадження №2/619/54/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.

при секретарі Бурлаковій А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_2 « Про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та захист прав споживачів »

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в Дергачівський районний суд Харківської області до ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та захист прав споживачів, в якому просив визнати недійсним правочин, а саме договір № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту від 31.03.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Меркурій» та додаткові угоди, укладені до нього; визнати недійсним правочин, а саме договір № 02/2-08-209 застави виробничого обладнання від 28.09.2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «Меркурій»; визнати недійсним правочин, а саме договір № 02/2-08-208 застави виробничого обладнання від 28.09.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Меркурій»; визнати недійсним правочин, а саме іпотечний договір № 16-03-86 від 31.03.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Меркурій», та додаткові угоди до нього; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості майна запис про заборону на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, магазин-салон НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження 9685817 від 31.03.2010 року.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилаючись на те , що 31 березня 2010 року між ним та ПАТ Банк « Меркурій» було укладено договір № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту .

Позивач вважає, що укладений договір є недійсним, оскільки був укладений всупереч нормам діючого законодавства. Позивач посилається на ненадання Відповідачем повної інформації для здійснення ним свідомого вибору, на внесення Відповідачем завідомо неправдивих умов до договору споживчого кредиту, на те,що з отриманих від Відповідача заяв на видачу готівки взагалі не зрозуміло хто отримав кредитні кошти.

Позивач стверджує, що при укладенні Договору Відповідачем 1 не було додержано вимоги ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1., 2.4. Постанови НБУ № 168, оскільки жодних варіантів кредитування Позивачу не було запропоновано, жодної з переліченої (у ст. 11 вищевказаного закону) інформації у письмовій формі Позивачу Відповідачем 1 надано не було. А саме перед укладаня кредитного договору відповідач 1 не надав позивачу у письмовій формі наступну інформацію: про умови кредитування, орієнтовну сукупність вартість кредиту , наявні форми кредитування за коротким описом відмінностей між ними ; тип відсоткової ставки ; варіанти проведення кредиту , переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Таким чином, як стверджує Позивач, він був позбавлений з вини Відповідача 1 необхідної інформації для здійснення ним свідомого вибору та не зміг оцінити переваги та недоліки різних схем кредитування.

Доказом застосування банком нечесної підприємницької практики є те ,що у кредитній справі ОСОБА_1 не міститься зазначеного у п. 2.4 Постанови НБУ № 168 письмового підтвердження ознайомлення позивача під його власний підпис з вищевказаною інформацією .

До договору про надання споживчого кредиту позивачем та відповідачем ( банком) було укладено додаткові угоди . Однак позивачу ні перед ні в момент внесення змін до договору не було повідомлено .

ОСОБА_1, зокрема стверджує, що заяви на видачу готівки, які були ним отримані від ПАТ банк Меркурій , є недійсними, а саме: заява на видачу готівки № 011КР31 від 31 березня 2010 р. Зміст операції: видача споживчого кредиту, згідно службового розпорядження б/н від 31.03.2010 р. на суму 2 525 000 (два мільйони п'ятсот двадцять п'ять тисяч) грн; заява на видачу готівки № 013КР214 від 28 лютого 2011 р. Зміст операції: видача споживчого кредиту, згідно службового розпорядження б/н від 28.02.2011 р. на суму 261 500 (двісті шістдесят одна тисяча п'ятсот) грн.; заява на видачу готівки № 023КР278 від 30 червня 2011 р. Зміст операції: видача споживчого кредиту, згідно службового розпорядження б/н від 30.06.2011 р. на суму 188 900 (сто вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот) грн.; заява на видачу готівки № 023КР720 від 27 жовтня 2011 р. Зміст операції: видача споживчого кредиту, згідно службового розпорядження б/н від 27.10.2011 р. на суму 111 000 (сто одинадцять тисяч) грн.; заява на видачу готівки № 023КР1203 від 25 вересня 2012 р. Зміст операції: видача споживчого кредиту, згідно службового розпорядження б/н від 25.09.2011 р. на суму 689 600 (шістсот вісімдесят дев'ять тисяч шістсот) грн., оскільки вони підписані не встановленими особами, без зазначення їх посад та ініціалів, крім того, ці заяви не містять круглої печатки установи банку, що здійснила видачу готівки, а містять лише печатку канцелярії банку, яка не є касовим відділом банку, а отже не може посвідчувати такого типу документи.

В забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та банком були укладені договори : іпотечний договір , договори застави виробничого обладнання та додатки до них ,я кі позивач також ввжає недійсними відповідно до ст. 548 ч.2 ЦК України.

Представником Відповідача - ПАТ банк « Меркурій» надані заперечення щодо позовної заяви, в яких він зазначив, що позивач не наводить в чому саме відбулося порушення його прав позивальника-споживача кредитних послуг, що спірний кредитний договір містить в собі всі істотні умови для подібного виду договорів та укладений у належній формі. Крім цього зазначив, що всі заяви на видачу готівки Позичальнику скріплені відбитком печатки (штампу) Банку, наведена в заявах на видачу готівки інформація усуває сумніви в призначенні, обсязі та учасниках касових операцій з видачі кредитних коштів Позивальнику. Також зазначив, що Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу введення його банком в оману та/або нав'язування в отриманні кредиту. Відповідач 1 наголошує, що ОСОБА_1 визнано у додатковій угоді № 15 від 08.11.2013 року суму заборгованості перед Банком станом на 08.11.2013 року в розмірі 3 700 000,00 грн, а тому дана обставина свідчить про факт отримання Позичальником коштів Банку та підтвердження порушення умов кредитного договору, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за їхньої відсутності, заявив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача -ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, відповідно до поданої заяви просила суд розглядати справу у її відсутність , проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник Відповідача ПАТ банк « Меркурій» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, просив суд розглядати справу у його відсутність. В своїх запереченнях представник відповідача просить відмовити в позові і справу розглянути у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд проходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи знаступного .

31 березня 2010 року між позивачем та ПАТ Банк « Меркурій» було укладено договір № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту та в подальшому укладені договори застави та іпотеки , як засоби забезпечення виконання зобов'язань .

Обов'язковою передумовою звернення до суду є наявність юридичного факту порушення , невизнання , оспорювання цивільного права позивача . Однак , суд вважає, що позивач не наводить в чому саме відбулося порушення прав позивача як споживача кредитних послуг , з огляду на погодження сторонами умов кредитування та добровільного часткового виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Крім того , згідно п. 6.13 кредитного договору ( з урахуванням додаткової угоди № 14 від 25.09.2012 року ) підписання кредитного договору позичальник підтвердив надання інформації про послуги, що йому надаються банком , а їх отримання відбулось без нав'язування збоку банку.

Суд вважає , що спірний кредитний договір містить в собі всі істотні умови для подібного виду договорів в належній формі відповідно до норм зазначених в ст. 1048 - 1055 ЦК та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» .

Сукупна вартість кредиту для позичальника у грошовому виразі встановлена в п.п. 1.4 та 1.5 Кредитному договору . При цьому в п. 1.6. Кредитного договору Банк та Позичальник домовилися, що у випадку збільшення або зменшення сукупної вартості кредиту Банк не перераховує сукупну вартість кредиту.

Зміна назви Кредитного договору «з договору № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту від 31.03.2010» на «договір № 18-06П-23 на кредитну лінію від 31.03.2010» відбулося на підставі Додаткової угоди № 5 від 28.02.2011 внаслідок погодження Банку надати Позичальнику кредит не одноразово, а декількома платежами з отриманням на розсуд Позичальника та в межах встановленого ліміту кредитування, так звана «кредитна лінія» (п. 21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Щодо форми видаткових касових документів з видачі готівки, то суд вважає , що на заявах про видачу готівки Позичальнику містяться всі обов'язкові реквізити видаткового касового документа, передбачені в п. 1.3. глави 1 та 3.13. глави 3 «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої Постановою НБУ № 174 від 01.06.2014.

Зокрема, в заявах на видачу готівки Позичальнику містяться: найменування банку, який здійснює касову операцію, дата здійснення операції, зазначено платника та отримувача коштів, суму касової операції, призначення платежу, підписи отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію (голови Правління, головного бухгалтера, бухгалтера та касира), номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Всі заяви на видачу готівки Позичальнику скріпленні відбитком печатки (штампу) Банку.

Серед додаткових реквізитів в заявах на видачу готівки наведені паспортні дані особи - отримувача коштів - ОСОБА_1

Наведена в заявах на видачу готівки інформація усуває сумніви в призначенні, обсязі та учасниках касових операцій з видачі кредитних коштів Позичальнику.

Суд вважає, що доводи Позивача про належність підпису на заявах на видачу готівки іншій особі не знаходять документального підтвердження.

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Статті 18 та 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачають перелік несправедливих умов договору за участі споживача, зміст яких зводиться до встановлення істотних переваг виконавця послуги (дисбаланс прав та обов'язків) порівняно з положенням замовника - споживача, а діяльність виконавця послуги має бути агресивною або вводити споживача в оману.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу введення його Банком в оману (щодо природи кредитного правочину, прав та обов'язків його сторін, тощо) та/або нав'язування в отриманні кредиту.

Не може ставитися в провину Банку невірний розрахунок Позичальником користі від отримання кредиту та мотив його отримання.

Помилка в оцінках Позичальником результату своїх дій внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення Позичальником не є підставою для визнання кредитного правочину недійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В Кредитному договорі наведена вичерпна інформація щодо умов кредитування: сума кредиту, строк кредитування, розмір та порядок повернення кредиту та сплати процентів, розмір процентної ставки, підстави для її зміни, сукупна вартість кредиту.

Часткове виконання Позичальником умов Кредитного договору та свідоме укладання ним договору застави виробничого обладнання № 02/2-08- 208 від 28.09.2012, іпотечного договору від 31.03.2010, свідчить про обізнаність з умовами кредитування Позичальника, погодження з ними та на добровільність виконання умов Кредитного договору.

ОСОБА_1 визнано суму кредитної заборгованості перед Банком станом на 08.11.2013 в розмірі 3 700 000, 00 грн. (п. 2 Додаткової угоди № 15 від 08.11.2013).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням наведеного вище, можна дійти висновку, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; Банк повідомив Позивача щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у Кредитному договорі та додаткових угодах до нього, які підписані Позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання Кредитного договору та договорів на забезпечення його виконання недійсними.

На підставі ст. 525, 526 , 627,629, 1054 ЦК України , ст. 18,19 ЗУ « Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 1, 2, 10, 11, 15, 16, ч. 1 ст. 57, ч. 2 ст. 59, ст. 60, 209-215, 218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_2 про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та захист прав споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець