Справа № 466/6713/16 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/857/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03.11.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 в рахунок стягнення боргу за договором позики 4000 доларів США, що еквівалентно 102240 грн., та 1000 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 22 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково у сумі визнаного ним розміру позовних вимог, який складає 1000 доларів США, в решті позову - відмовити.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки всім обставинам укладення договору позики, який був оформлений розпискою. Стверджує, що 15.10.2009 року він отримав від позивача в позику 3000 доларів США, які повинен був повернути зі сплатою процентів у розмірі 1000 доларів США, пізніше, між ними було досягнуто домовленості про те, що в рахунок погашення позики він передає позивачеві автомобіль марки «Опель Комбо», 1995 року випуску, а проценти зобов'язувався повернути до квітня 2016 року. Зазначає, що факт передачі позивачеві автомобіля було підтверджено показаннями допитаного в судовому засіданні свідка, однак, суд не взяв їх до уваги. Крім того, звертає увагу на те, що написана у 2009 році розписка була знищена позивачем, а представлена суду розписка на суму 4000 доларів США була написана ним (апелянтом) вже у 2016 році без фактичної передачі коштів в день її написання. Зазначає, що цією розпискою він підтвердив наявність боргу перед позивачем лише на 1000 доларів США неповернутих процентів, оскільки основна сума боргу на 3000 доларів США була погашена за рахунок переданого позивачеві автомобіля.

В судове засідання відповідач не з'явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість свого представника в іншій справі в м.Києві без підтвердження цієї обставини належними доказами, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, а тому підстав визнавати причини неявки сторони відповідача в судове засідання апеляційного суду поважними в колегії суддів не було, і, відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, справу розглянуто у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) договору позики на суму 4000 доларів США позивачем надано суду оригінал розписки відповідача ОСОБА_4 (а.с.33), написання та підписання якої останнім визнається, жодних інших письмових документів на підтвердження повернення відповідачем вказаної в розписці суми позики або її частини надано не було, а факт надання або повернення позики не може бути підтверджений лише показаннями свідків, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 всієї суми позики в еквіваленті до національної валюти України, який правильно обрахований судом згідно з офіційним курсом валют НБУ на момент ухвалення рішення в справі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.