Провадження № 2-п/638/37/17
У Х В А Л А

25.04.2017 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарі Вільховик С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяви представників ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2015 р. по справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

встановив:

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2015 р. задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №027Ф-ІК/z1 від 09.01.2008 р., а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (яка належить ОСОБА_3 (на підставі договору купівлі-продажу вiд 21.08.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4В.), шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною відповідно до законодавства на день продажу предмету іпотеки для задоволення вимог ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором №027Ф-ІК4 від 09.01.2008 р., в розмірі заборгованості в сумi 826781,33 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3775, 85 грн.

23.10.2015 р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення і просив переглянути і скасувати ухвалене 14.09.2015 р. Дзержинським районним судом м. Харкова заочне рішення по справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнати причину неявки представника третьої особи поважною; призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 вказав, що заочне рішення він отримав 15.10.2015 р. Щодо своєї неявки в судове засідання 14.09.2015 р. зазначив, що в цей час перебував в Київському районному суді м. Харкова, на підтвердження чого надав судову повістку з відміткою про перебування в суді.

Представник ОСОБА_1 зазначає, що позивачем визнається і не оспорюється, що ОСОБА_1 була визнана банкрутом. Він вважає, що з моменту відкриття ліквідаційної процедури щодо ОСОБА_1 всі без винятку обтяження її активів підлягали скасуванню, в тому числі і обтяження іпотекою. На момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири обтяження іпотекою було скасовано, тому відповідач не є і не може бути іподекодавцем вищевказаного майна, а тому положення ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", застосовані судом, в даному випадку застосовані бути не можуть.

Представник ОСОБА_1 вказує, що відповідно до матеріалів справи, спірне майно було відчужене в порядку виконання ліквідаційної процедури. Реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, з припиненням обтяжень, припиняє заставу, тому застава не зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, в зв'язку з чим на неї не може бути звернено стягнення. Таким чином, з моменту зняття обтяження та придбання відповідачем нерухомого майна, зазначена нерухомість перестала бути іпотечним майном.

Заявник зазначає, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірної нерухомості, оскільки він її придбав в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з додержанням вимог чинного законодавства за відсутності в Державному реєстрі відомостей про обтяження цього нерухомого майна іпотекою або заставою.

Представник ОСОБА_1 вказує, що на момент настання права власності відповідача спірне нерухоме майно не було предметом іпотеки, в будь-якій забороні чи обтяженні не перебувало, а тому на нього не може бути звернено стягнення через порушення кредитних зобовязань боржника. Набуття права власності на спірне нерухоме майно відбулось за наслідком укладання договорів купівлі-продажу, дійсність яких не оскаржується позивачем.

Заявник вважає, що оскільки відповідач набув право власності на спірне майно за правочином, який недійсним не визнано, на час укладення зазначеного правочину запис про обтяження майна було виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, запис про обтяження спірного майна на цей час не поновлено, тому немає підстав вважати, що ОСОБА_6 або ОСОБА_2 набули право власності на спірне нерухоме майно з обтяженнями. Таким чином, посилання позивача щодо переходу права власності від іпотекодавця до відповідача є помилковим. Право власності відповідач набув завдяки придбанню майна ліквідатора ОСОБА_7

На підставі викладеного представник ОСОБА_1 вважає, що суд невірно застосував ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» не звернувши увагу на відсутність юридично значущих умов для іі застосування, а саме: перехід права власності не здійснювався безпосередньо іпотекодавцем; на час відчуження не існувало обтяження спірного майна іпотекою.

18.04.2016 р. представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення від 14.09.2015 р. і просила скасувати вказане рішення і призначити розгляд справи в загальному порядку.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_2 вказав, що з указаним заочним рішенням він ознайомився 26.02.2016 р., випадково дізнавшись про його існування. Він вважає, що цим рішенням суд позбавив відповідача процесуального права (в тому числі на звернення до суду з зустрічним позовом і заявлення про застосування строків позовної давності), що неприпустимо і є підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Представник відповідача вказує, що ОСОБА_2 набув право власності на предмет спору добросовісно за договором купівлі-продажу. Позовні вимоги спрямовані на позбавлення ОСОБА_2 права власності шляхом продажу квартири на прилюдних торгах. Такі позовні вимоги є неприпустимими.

Заявник вважає, що у позивача відсутнє право вимагати звернення стягнення на предмети іпотеки в останнього набувача майна в зв'язку з тим, що предмет іпотеки був реалізований в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяжень, а на момент укладення договорів купівлі-продажу заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон були відсутні.

Представник відповідача вказує, що позивач, будучи іпотекодержателем реалізованого майна і посилаючись на свої права, передбачені іпотечним договором та як кредитор, вимоги якого були предметом ліквідаційної процедури, мав право оспорювати правомірність віднесення майнових активів ОСОБА_9 до ліквідаційної маси. Оскільки докази неправомірності віднесення майнових активів ФОП-банкрута ОСОБА_1 до ліквідаційної маси в матеріалах справи відсутні, не можна вважати, що іпотечне майно реалізовано з порушенням встановленого законодавством порядку, а іпотека зберігла свою чинність для нового власника.

На підставі наведеного заявник вказує, що відсутні підстави вважати подальших набувачів майна недобросовісними; вважає, що захист прав позивача в обраний ним спосіб, що має на меті примусове позбавлення відповідача права власності на його майно як на предмет іпотеки, суперечить принципу захисту права власності. Таким чином, ОСОБА_2 має право на звернення до суду із зустрічним позовом по даній справі, що в разі задоволення буде виключати первісні позовні вимоги, і заявник вважає це істотною обставиною для вирішення даної справи по суті.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 р. вказані заяви обєднані в одне провадження з присвоєнням цивільній справі за цими заявами єдиного номеру 638/13677/14-ц (провадження №2-п/638/37/17).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне вiдмовити представникам ОСОБА_2, ОСОБА_1 в задоволеннi їх заяв про перегляд заочного рішення з наступних пiдстав.

Відповідно до вимог ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що для повідомлення сторін про розгляд справи і інформування їх про дату, час і місце призначених судових засідань на останні відомі адреси проживання і місцезнаходження сторін судом направлялись судові повідомлення.

Суд не вважає зайнятість представника ОСОБА_1 в судовому засіданні в Київському районному суді м. Харкова поважною причиною неявки в судове засідання ОСОБА_1, оскільки неможливість зявитись в судове засідання її представника жодним чином не позбавляло можливості зявитись до суду саму ОСОБА_1 Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 не зявилась в судове засідання також з поважної причини суду не надано.

Крім того, в своїх заявах про перегляд заочного рішення представники ОСОБА_1, ОСОБА_2 не наводить жодних доказів, які б свідчили про необхідність перегляду заочного рішення і могли б мати істотне значення для правильного вирішення справи. Доводи, викладені ними в заявах, фактично являються запереченнями проти позовних вимог, тому не можуть бути прийняті, як докази, якими відповідач і третя особа обґрунтовують свої заперечення.

При цьому нових доказiв, якi б давали пiдстави для перегляду i скасування заочного рішення від 14.09.2015 р. заявниками до суду надано не було: з їх заяв не вбачається посилання на жодний доказ, який міг би вплинути на результат розгляду справи.

Таким чином, оскільки заявниками не надано доказів, які б могли вплинути на результат розгляду справи, а відповідно до ст. 232 ЦПК Ураїни перегляд заочного рішення можливий лише за умови поважності причини неявки в судове засідання в сукупності з істотним значенням доказів, на які посилається заявник, для правильного вирішення справи, суд не знаходить підстав для скасування заочного рішення. При цьому ОСОБА_2, ОСОБА_1 не позбавлені можливості апеляційного оскарження рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 209, 229, 231, 232 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні заяв представників ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2015 р. по справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Шестак О.І.