АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1190/17 Справа № 205/4621/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Синенка Є.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року

у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2, Ленінський відділ РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, Пенсійний фонд України Ленінського районного управління м.Дніпропетровська, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2016 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 із заявою про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: ОСОБА_4, ОСОБА_2, Ленінський відділ РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, Пенсійний фонд України Ленінського районного управління м. Дніпропетровська (а.с.2-5).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, просили його скасувати і залишити заяву без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення заявниці проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду не відповідає.

Згідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 234 ЦПК України, а також ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Цими нормами не передбачено вичерпного переліку фактів, що можуть встановлюватися судом.

За змістом ч. 6 ст. 235 та ч. 4 ст. 256 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту батьківства, суд в порушення ч.1 ст.235 ЦПК не вжив заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи з метою перевірки питання чи не пов'язано встановлення цього факту зі спором про право.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис № 967. Батьками записані: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Причиною смерті стала ішемічна хвороба серця, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №62 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина.

Звертаючись до суду з даною заявою, необхідність встановлення факту батьківства ОСОБА_3 обґрунтовувала необхідністю вирішення питання про призначення дитині пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Однак, в судовому засіданні апеляційного суду заявниця та заінтересовані особи повідомили про факт звернення ОСОБА_3 до нотаріальної контори за місцемзнаходження спадкової справи ОСОБА_7 з заявою, в якій вона прохає не видавати спадкоємцям ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину, до розгляду вказаної справи про встановлення батьківства.

Наявність такої заяви ОСОБА_3 не заперечувала, та не змогла пояснити з якою метою відбулось таке звернення у випадку відсутності спору щодо спадкового майна, та не пояснила, яким чином отримання спадщини спадкоємцями перешкоджатиме отримуванню пенсії ОСОБА_5

В пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З викладеного вбачається, що між заявницею, ОСОБА_4, ОСОБА_2 фактично виник спір щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_7.

Таким чином, заявниця в порядку окремого провадження намагається встановити юридичні факти, які їй потрібні для майбутнього вирішення спору про право, що є неприпустимим з огляду на викладене вище.

Слід зазначити також, що суд під час розгляду справи в порядку окремого провадження не обмежений доводами сторін та з метою з'ясування обставин справи може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Проте, судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, взагалі не з'ясовувалось, чи була прийнята спадщина після смерті ОСОБА_7, не встановлено коло спадкоємців, які мають право на спірне спадкове майно та не досліджено спадкову справу на предмет наявності спору щодо права на спадщину.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовано коло осіб, які мають право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника (ОСОБА_7.), та у випадку їх встановлення, наявності між ними спору про право, оскільки на розмір такої пенсії впливає кількість дітей спадкодавця та непрацездатних осіб (ст.37 Закону „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_8 про встановлення факту батьківства, - залишенню без розгляду, з роз`ясненням заявнику права на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 310, 316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року - скасувати та заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко