Єдиний унікальний номер (справа №) 213/1972/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/484/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Павленко О.А.,

представника позивачів ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи,

прокуратури Дніпропетровської

області , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,-

в с т а н о в и в:

25.08.2016 року ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 10 серпня 2016 року, звернулась від імені ОСОБА_5 до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року визначено підсудність для розгляду позовної заяви представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

27 вересня 2016 року винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у звязку зі звільненням судді Черкасенко Т.Г. Відповідно до протоколу від 27 вересня 2016 року цивільну справу № 213/1972/16-ц було розподілено судді Кузнецову Роману Олександровичу.

Ухвалою суду від 28.09.2016 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Крім того, 31 серпня 2016 року ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 18 серпня 2016 року, звернулась від імені ОСОБА_6 до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року визначено підсудність для розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2016 року справу передано судді Мясоєдовій О.М. та ухвалою від 19.09.2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 25 листопада 2016 року обєднано позов ОСОБА_6 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, з позовом ОСОБА_5 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, та обєднаній справі присвоєно номер 213/1972/16-ц.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_5 зазначив, що 09.11.2011 року о 19:00 годині ОСОБА_5 був затриманий працівниками СБНОН Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме що нібито він 09.11.2011 року о 18:30 год. незаконно збув пакетик з речовиною, що є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс». Після затримання ОСОБА_5 доставили до Інгулецького РВ, та згідно матеріалів кримінальної справи, щодо нього проводили огляд та вилучення з 19:20 до 19:50 год., а також допитували (Т-1, а.с.11,12,13). А вже 10.11.2011 року о 16:55 год., тобто наступного дня, йому розяснено права передбачені ст. 21 КПК України, знову ж таки знаходячись в Інгулецькому РВ (Т-1, а.с.59,63). Однак, після фізичного затримання ОСОБА_5, на протязі часу з 19:50 год. 09.11.2011 року до 16:55 год. 10.11.2011 року, його тримали в Інгулецькому РВ без оформлення відповідних процесуальних документів. Протокол про затримання та проведення обшуку був складений відносно ОСОБА_5 слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області лише 10.11.2011 року о 17:00 год. (Т-1, а.с.64). Після затримання зі сторони працівників міліції щодо ОСОБА_5 застосовувались засоби фізичного та психічного тиску, з метою змусити його зізнатись у вчиненні злочину. Однак даний злочин він не вчиняв, про що ним було заявлено працівникам міліції, але не зважаючи на пояснення та на те, що доказів його причетності до розповсюдження наркотичних засобів у працівників міліції не було, працівники правоохоронних органів все одно продовжували звинувачувати ОСОБА_5 Вже тоді, ОСОБА_5, невинна особа відчувала глибокі душевні страждання повязані з відчуттям страху перед працівниками міліції, також перенесла сильний психологічний стрес, фізичний біль у звязку із незаконним затриманням, з застосуванням спецзасобів та тримання без будь-яких законних підстав в Інгулецькому РВ у період часу з 19:50 год.09.11.2011 року до 16:55 год. 10.11.2011 року. Працівники міліції в нетверезому стані його ображали, брутально висловлюючись в його адресу, заявляли що його потрібно ізолювати від нормального суспільства, що і було в подальшому зроблено. Постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_7 від 11.11.2011 року ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (Т-1, а.с.131). За час знаходження в слідчому ізоляторі працівники міліції та адміністрація слідчого ізолятора застосовували до ОСОБА_5 психічний тиск, за 3 місяці з моменту затримання його 5 разів переводили до різних камер. При проведенні перевірок працівниками прокуратури та міліції проводились бесіди з ОСОБА_5 без участі захисників, що є порушенням його прав на захист. Крім цього, ОСОБА_5 змушений був терпіти додаткові обмеження щодо спілкування і режиму відбування покарання, прогулянка не більше години на добу в обмежений час, повна відсутність будь-яких засобів для відпочинку. Весь період поки тривало досудове розслідування, та судовий розгляд кримінальної справи ОСОБА_5, неодноразово звертався до суду з клопотанням про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, в звязку з значним погіршенням здоровя, оскільки він хворіє на хронічний гепатит, потребує медичного лікування сечового міхура, ніг та протезування зубів, а також у звязку з безпідставністю обвинувачень, які ОСОБА_5 було предявлено. Тільки 29.05.2012 року постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу було задоволено чергове клопотання захисників ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. ОСОБА_5 на протязі тривалого часу знаходився у стресовому стані, всупереч вимогам ст. 62 Конституції України був змушений доводити свою невинуватість, оскільки докази його вини ніхто не шукав. Так, за час проведення досудового слідства та суду ОСОБА_5 його захисники ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 неодноразово звертались зі скаргами на дії органів досудового слідства, прокуратури та суду, до всіх можливих інстанцій, починаючи з Президента України, Генерального прокурора України, закінчуючи редакціями телепередач та газет, щоб повідомити про притягнення до кримінальної відповідальності невинної особи ОСОБА_5, порушення його законних прав, фальсифікацію доказів, підроблення документів, фізичний, психічний тиск та насильство, з метою розібратися у даній справі. Однак, у відповідь на численні звернення отримували лише відписки, в яких йшлося про те, що слідство триває, відповідне рішення буде прийнято. Також, ОСОБА_5 звертався із заявами про притягнення до кримінальної відповідальності працівників правоохоронних органів, які застосували до нього заходи фізичного впливу, спричинили тілесні ушкодження, однак дані справи належним чином не розглядались, слідчі прокуратури та Інгулецького РВ виносили постанови про закриття провадження у справі, однак суд ці постанови скасував як незаконні, але все одно ці справи не розслідувались належним чином. Це все призводило до того, що ОСОБА_5 втратив віру в те, що відносно нього колись буде прийняте законне рішення і що припинять його переслідувати та звинувачувати у злочині який він не вчиняв. Все це приводило до великих моральних страждань та переживань, які ОСОБА_5 терпів роками. Крім цього, незаконна діяльність органу досудового слідства виявилось ще в тому, що вони вчиняли провокації для вчинення кримінального злочину, застосовуючи своїх агентів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 Фактично працівники міліції замість припинення злочинної діяльності в сфері незаконного обігу наркотичних засобів0 навпаки фінансували та спровокували разом із ОСОБА_10 придбання ОСОБА_5 у ОСОБА_12 наркотичний засіб. В матеріалах справи є підтвердження про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за період менше року 2010-2011р.р. брали участь більше 10 разів на заходах щодо придбання, а потім добровільної видачі наркотиків працівникам поліції. Крім цього, під час судового розгляду справи суддя Князєва Н.В., порушуючи норми ст. 48 КПК України (1960р.) відмовила в можливості ознайомитись зі справою за допомогою технічних засобів (ксерокопіювання) та фотографування, що унеможливлює здійснення належного захисту (Т-2, а.с.1,27,28,43,44,87). У звязку із тим, що суддя Князєва Н.В. порушувала законні права ОСОБА_5 на захист, їй неодноразово заявлялась недовіра, і як наслідок подавалась заява про відвід, яку вона жодного разу не задовольнила (Т-2, а.с.63,67). Суддя Попов В.В. незважаючи на численні порушення виявлені під час досудового слідства та судового розгляду, прийняв незаконне рішення та засудив невинну особу. Так, вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2013 року по сфальсифікованій справі ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді підписки про невиїзд. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2013 року було скасовано, а справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для додаткового розслідування, в звязку з тим, що як під час досудового розслідування, так і під час розгляду даної кримінальної справи в суді першою інстанцією було допущено ряд порушень норм кримінально-процесуального закону, а також порушені вимоги ст. 62 Конституції України та ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод. Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 залишено підписку про невиїзд. Незважаючи на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року, правоохоронні органи продовжували вчиняти свої протиправні дії, та 16.11.2013 року відносно ОСОБА_5 були внесені відомості до ЄРДР за № 0001989 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. За результатами досудового розслідування 31.10.2014 року прокурором прокуратури м. Кривого Рогу прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Але продовжуючи знущатись та вчиняти протиправні дії відносно ОСОБА_5, постановою заступника прокурора Дніпропетровської області від 11.12.2014 року було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено справу для проведення досудового розслідування до СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Постановою прокуратури м. Кривого Рогу від 02.09.2015 року кримінальне провадження внесено до ЄРДР № 0001989 від 16.11.2013 року відносно ОСОБА_5 за ознаками ч. 2 ст. 307 КК України, закрито у звязку із не встановленням достатніх підстав доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати. В самій постанові ОСОБА_5, його права не розяснені, не вказано, що його зняли з обліку як особу яка притягувалась до кримінальної відповідальності. Отже, з 09.11.2011 року по 02.09.2015 року ОСОБА_5 знаходився під слідством, та обвинувачувався у вчиненні злочину, а це означає що 3 роки 9 місяців 25 днів (46 місяців) поспіль постійно принижувалась честь, людська гідність ОСОБА_5 Крім цього, в звязку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури та суду ОСОБА_5 незаконно знаходився під вартою 6 місяців та 20 днів, на підписці про невиїзд 3 роки 3 місяці 5 днів (40 місяців). Порушення відносно ОСОБА_5 кримінальної справи відштовхнуло від нього друзів, товаришів, знайомих, він втратив роботу та значним чином погіршилося здоровя. Куди б він потім не звертався, всі оточуючі знаючи, що відносно нього порушена кримінальна справа за тяжкою статтею Кримінального кодексу України, відмовляли йому в допомозі по поновленню його порушених прав, боячись правоохоронних органів. В ході проведення досудового слідства по даній кримінальній справі було допитано ряд свідків, проведено слідчих дій та експертиз, однак доказів вини ОСОБА_5 добуто слідством не було. В свою чергу це принижувало честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5 як чесного громадянина та погіршувало думку про нього. Ці дії призвели до обмеження його конституційного права на вільне пересування, вільне користування майном яке йому належить, позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання, погіршили відносини з оточуючими людьми, спричинили довгострокові моральні та фізичні страждання. Такі незаконні дії працівників досудового слідства, прокуратури та суду заподіяли ОСОБА_5 значну моральну шкоду, обсяг якої безмежний. Характер довгострокового правопорушення відносно ОСОБА_5, незаконне притягнення в якості обвинуваченого, арешт, підписка про невиїзд, проведення незаконних обшуків становлять підвищену суспільну небезпеку, яка викликала глибокі моральні довгострокові страждання, через усвідомлення, що ОСОБА_5 є безвинно обвинувачений у вчиненні злочину та засуджений до покарання із позбавленням волі державним органам правосуддя. Страждання проявились в душевних переживаннях та муках, занепокоєності, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, відчаю, на нервовому ґрунті ОСОБА_5 після звільнення з місць позбавлення волі знаходився тривалий час у депресії. Відчував страх повернення в місця позбавлення волі. Перебування під вартою та підпискою про невиїзд призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, перед якими ОСОБА_5 повинен був виправдовуватись, що він не злочинець, а жертва непрофесійності правоохоронних органів. У звязку з тривалим перебуванням під слідством ОСОБА_5 не може наладити звичний для себе ритм життя по даний час, при нервуванні в нього підвищується тиск, починає тремтіти тіло. Отже, діями органів досудового слідства було порушено право ОСОБА_5 на свободу та особисту недоторканність, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнав ОСОБА_5 в звязку з притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою та в подальшому під підпискою про невиїзд, повязаними з цим обмеженнями в його житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушенні і розриві деяких соціальних звязків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на психологічному здоровї. Всі вище наведені протиправні, незаконні дії завдали ОСОБА_5 значну моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 000 грн.

Разом з тим, позивач ОСОБА_6 в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.11.2011 року о 19:00 годині він був затриманий працівниками СБНОН Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а саме що нібито він 09.11.2011 року о 18:30 год. незаконно придбав з метою збуту та збув наркотичну речовину, що є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс». Після затримання ОСОБА_13 доставили до Інгулецького РВ, та згідно матеріалів кримінальної справи, щодо нього проводили огляд та вилучення з 20:21 до 20:51 год., а також допитували (Т-1, а.с.50,51). А вже 10.11.2011 року о 18:15 год., тобто наступного дня, йому розяснено права передбачені ст. 21 КПК України, знову ж таки знаходячись в Інгулецькому РВ (Т-1, а.с.74). Однак, після фізичного затримання ОСОБА_6, на протязі часу з 20:51 год. 09.11.2011 року до 18:15 год. 10.11.2011 року, його тримали в Інгулецькому РВ без оформлення відповідних процесуальних документів. Протокол про затримання та проведення обшуку був складений відносно ОСОБА_6 слідчим СВ Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області лише 10.11.2011 року о 18:30 год. (Т-1, а.с.77). Після затримання зі сторони працівників міліції щодо ОСОБА_6 застосовувались засоби фізичного та психічного тиску, з метою змусити його зізнатись у вчиненні злочину. Однак даний злочин він не вчиняв, про що ним було заявлено працівникам міліції, але не зважаючи на пояснення та на те, що доказів його причетності до розповсюдження наркотичних засобів у працівників міліції не було, працівники правоохоронних органів все одно продовжували звинувачувати ОСОБА_6 Вже тоді, ОСОБА_6, невинна особа відчувала глибокі душевні страждання повязані з відчуттям страху перед працівниками міліції, також перенесла сильний психологічний стрес, фізичний біль у звязку із незаконним затриманням, з застосуванням спецзасобів та тримання без будь-яких законних підстав в Інгулецькому РВ у період часу з 20:51 год.09.11.2011 року до 18:15 год. 10.11.2011 року. Працівники міліції в нетверезому стані його ображали, брутально висловлюючись в його адресу, заявляли що його потрібно ізолювати від нормального суспільства, що і було в подальшому зроблено. Постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_14 від 18.11.2011 року ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (Т-1, а.с.149). За час знаходження в слідчому ізоляторі працівники міліції та адміністрація слідчого ізолятора застосовували до ОСОБА_6 психічний тиск. Крім цього, ОСОБА_6 змушений був терпіти додаткові обмеження щодо спілкування і режиму відбування покарання, прогулянка не більше години на добу в обмежений час, повна відсутність будь-яких засобів для відпочинку. Весь період поки тривало досудове розслідування, та судовий розгляд кримінальної справи ОСОБА_6, неодноразово звертався до суду з клопотанням про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, в звязку з безпідставністю обвинувачень, які йому було предявлено. Тільки 29.05.2012 року постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу було задоволено чергове клопотання захисників ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. ОСОБА_6 на протязі тривалого часу знаходився у стресовому стані, всупереч вимогам ст. 62 Конституції України був змушений доводити свою невинуватість, оскільки докази його вини ніхто не шукав. Так, за час проведення досудового слідства та суду ОСОБА_6, його захисник ОСОБА_15, неодноразово звертались зі скаргами на дії органів досудового слідства, прокуратури та суду, до всіх можливих інстанцій, починаючи з Президента України, Генерального прокурора України, закінчуючи редакціями телепередач та газет, щоб повідомити про притягнення до кримінальної відповідальності невинної особи ОСОБА_6, порушення його законних прав, фальсифікацію доказів, підроблення документів, фізичний, психічний тиск та насильство, з метою розібратися у даній справі. Однак, у відповідь на численні звернення отримували лише відписки, в яких йшлося про те, що слідство триває, відповідне рішення буде прийнято. Також, ОСОБА_6 звертався із заявами про притягнення до кримінальної відповідальності працівників правоохоронних органів, які застосували до нього заходи фізичного впливу, спричинили тілесні ушкодження, однак дані справи належним чином не розглядались, слідчі прокуратури та Інгулецького РВ виносили постанови про закриття провадження у справі, однак суд ці постанови скасував як незаконні, але все одно ці справи не розслідувались належним чином. Це все призводило до того, що ОСОБА_6 втрачав віру в те, що відносно нього колись буде прийняте законне рішення і що припинять його переслідувати та звинувачувати у злочині який він не вчиняв. Все це приводило до великих моральних страждань та переживань, які ОСОБА_6 терпів роками. Також, його захисник ОСОБА_6 під час розгляду справи в суді під головуванням судді Князєвої Н.В. зверталась із заявою про забезпечення ОСОБА_6 та ОСОБА_15 заходів безпеки, оскільки ОСОБА_15 неодноразово погрожували працівники СБНОН у звязку із цим суддею було винесено постанову від 07.03.2012 року про забезпечення заходів безпеки (Т-2, а.с.158,178). Пізніше захисник ОСОБА_15 знову зверталась із заявою від 23.09.2013 року про психічний тиск та погрози щодо неї зі сторони працівників СБНОН на адресу прокурора м. Кривого Рогу. Крім цього, незаконна діяльність органу досудового слідства виявилась ще в тому, що вони вчиняли провокації для вчинення кримінального злочину, застосовуючи своїх агентів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 Фактично працівники міліції замість припинення злочинної діяльності в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, навпаки фінансували та спровокували разом із ОСОБА_10 збут ОСОБА_6 у ОСОБА_5 наркотичний засіб. В матеріалах справи є підтвердження про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за період менше року 2010-2011р.р. брали участь більше 10 разів на заходах щодо придбання, а потім добровільної видачі наркотиків працівникам поліції. Крім цього, під час судового розгляду справи суддя Князєва Н.В., порушуючи норми ст. 48 КПК України (1960р.) відмовила в можливості ознайомитись зі справою за допомогою технічних засобів (ксерокопіювання) та фотографування, що унеможливлює здійснення належного захисту (Т-2, а.с.101). У звязку із тим, що суддя Князєва Н.В. порушувала законні права ОСОБА_6 на захист, їй неодноразово заявлялась недовіра, і як наслідок подавалась заява про відвід, яку вона жодного разу не задовольнила (Т-2, а.с.67,97,151,177). Суддя Попов В.В. незважаючи на численні порушення виявлені під час досудового слідства та судового розгляду, прийняв незаконне рішення та засудив невинну особу. Так, вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2013 року по сфальсифікованій справі ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки з випробувальним строком на 3 роки. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді підписки про невиїзд. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01.08.2013 року було скасовано, а справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для додаткового розслідування, в звязку з тим, що як під час досудового розслідування, так і під час розгляду даної кримінальної справи в суді першою інстанцією було допущено ряд порушень норм кримінально-процесуального закону, а також порушені вимоги ст. 62 Конституції України та ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод. Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено підписку про невиїзд. Незважаючи на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року, правоохоронні органи продовжували вчиняти свої протиправні дії, та 16.11.2013 року відносно ОСОБА_6 були внесені відомості до ЄРДР за № 0001989 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. За результатами досудового розслідування 31.10.2014 року прокурором прокуратури м. Кривого Рогу прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Але продовжуючи знущатись та вчиняти протиправні дії відносно ОСОБА_6, постановою заступника прокурора Дніпропетровської області від 11.12.2014 року було скасовано постанову про закриття кримінального провадження та направлено справу для проведення досудового розслідування до СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Постановою прокуратури м. Кривого Рогу від 02.09.2015 року кримінальне провадження внесено до ЄРДР № 0001989 від 16.11.2013 року відносно ОСОБА_6 за ознаками ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, закрито у звязку із не встановленням достатніх підстав доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати. В самій постанові ОСОБА_6, його права не розяснені, не вказано, що його зняли з обліку як особу яка притягувалась до кримінальної відповідальності. Отже, з 09.11.2011 року по 02.09.2015 року ОСОБА_6 знаходився під слідством, та обвинувачувався у вчиненні злочину, а це означає що 3 роки 9 місяців 25 днів (46 місяців) поспіль постійно принижувалась честь, людська гідність ОСОБА_6 Крім цього, в звязку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури та суду ОСОБА_6 незаконно знаходився під вартою 6 місяців та 13 днів, на підписці про невиїзд 3 роки 3 місяці 12 днів (40 місяців). Порушення відносно ОСОБА_6 кримінальної справи відштовхнуло від нього друзів, товаришів, знайомих, він не зміг працевлаштуватись на роботу за фахом після навчання та значним чином погіршилося здоровя. Куди б він потім не звертався, всі оточуючі знаючи, що відносно нього порушена кримінальна справа за тяжкою статтею Кримінального кодексу України, відмовляли йому в допомозі по поновленню його порушених прав, боячись правоохоронних органів. В ході проведення досудового слідства по даній кримінальній справі було допитано ряд свідків, проведено слідчих дій та експертиз, однак доказів вини ОСОБА_6 добуто слідством не було. В свою чергу це принижувало честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_6 як чесного громадянина та погіршувало думку про нього. Ці дії призвели до обмеження його конституційного права на вільне пересування, вільне користування майном яке йому належить, позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання, погіршили відносини з оточуючими людьми, спричинили довгострокові моральні та фізичні страждання. Такі незаконні дії працівників досудового слідства, прокуратури та суду заподіяли ОСОБА_6 значну моральну шкоду, обсяг якої безмежний. Характер довгострокового правопорушення відносно ОСОБА_6, незаконне притягнення в якості обвинуваченого, арешт, підписка про невиїзд, проведення незаконних обшуків становлять підвищену суспільну небезпеку, яка викликала глибокі моральні довгострокові страждання, через усвідомлення, що ОСОБА_6 є безвинно обвинувачений у вчиненні злочину та засуджений до покарання із позбавленням волі державним органам правосуддя. Страждання проявились в душевних переживаннях та муках, занепокоєності, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, відчаю, на нервовому ґрунті ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі знаходився тривалий час у депресії. Відчував страх повернення в місця позбавлення волі. Перебування під вартою та підпискою про невиїзд призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, перед якими ОСОБА_6 повинен був виправдовуватись, що він не злочинець, а жертва непрофесійності правоохоронних органів. У звязку з тривалим перебуванням під слідством ОСОБА_6 не може наладити звичний для себе ритм життя по даний час, при нервуванні в нього підвищується тиск, починає тремтіти тіло. Отже, діями органів досудового слідства було порушено право ОСОБА_6 на свободу та особисту недоторканність, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнав ОСОБА_6 в звязку з притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою та в подальшому під підпискою про невиїзд, повязаними з цим обмеженнями в його житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушенні і розриві деяких соціальних звязків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на психологічному здоровї. Всі вище наведені протиправні, незаконні дії завдали ОСОБА_6 значну моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та просила відмовити, оскільки позивачами не було надано доказів заподіяння їм моральної шкоди, з огляду на що підстави для відшкодування моральної шкоди, на думку представника відповідача, відсутні.

Представник третьої особи, Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, до судового засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення, в яких заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просили відмовити (а.с.65-66).

У судовому засіданні представник третьої особи, прокуратури Дніпропетровської області, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 147200,00 гривень виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року.

Представник третьої особи, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в судове засідання не зявився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника суду (т. 1 а.с.79, т.2 а.с.75).

Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, матеріалами кримінального провадження № 0001989, дослідженого у судовому засіданні підтверджено, що постановою слідчого СВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.11.2011 року було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України (том 1, аркуш справи 1).

Згідно протоколу від 10.11.2011 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України (том 1, аркуш справи 64).

Разом із цим, відповідно протоколу від 10.11.2011 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України (том 1, аркуш справи 77).

Постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_16 від 11.11.2011 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1, аркуш справи 131).

Крім того, постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14 від 11.11.2011 року відкладено розгляд питання про обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою. Продовжено ОСОБА_6 строк затримання до 8 діб, тобто до 18.11.2011 року (том 1, аркуш справи 133).

18 листопада 2011 року постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14, ОСОБА_6, обвинуваченому за ст. 307 ч. 2 КК України, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1, аркуші справи 149).

Постановою слідчого СВ Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18.11.2011 року було порушено кримінальну справу та прийнято до її свого провадження стосовно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України (том 1, аркуш справи 46).

В подальшому, постановою судді Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року ОСОБА_17, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд, та звільнено з під варти в залі суду (том 3, аркуш справи 96-101).

01 серпня 2013 року суддею Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_17 ухвалено вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, строком на 3 роки. За ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 виправдано. ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна (том 5, аркуш справи 84-108).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2013 року відносно ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_12 скасовано, кримінальну справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування з підстав вказаних в мотивувальній часті ухвали (том 5 кримінального провадження № 0001989, аркуш справи 217-225).

02 вересня 2015 року постановою прокурора прокуратури м. Кривого Рогу юриста 2-го класу ОСОБА_18 закрито кримінальне провадження №0001989 від 16.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, відносно ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати (том 1 цивільної справи, аркуші справи 29-38).

Вважаючи, що внаслідок закриття кримінального провадження в звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді, притягнення позивачів до кримінальної відповідальності, їх затримання та тримання під вартою, а також перебування позивачів під слідством та судом є незаконним, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись з позовом про стягнення за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до відповідальності та триманням під вартою, з посиланням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового процесу, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Умови і порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду визначено комплексом норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року N6/5/3/41.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

При цьому право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину;

3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення

(ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Так, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2013 року відносно ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_12 скасовано, кримінальну справу направлено прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування з підстав вказаних в мотивувальній часті ухвали (том 5 кримінального провадження № 0001989, аркуш справи 217-225).

В подальшому постановою прокурора прокуратури м. Кривого Рогу юриста 2-го класу ОСОБА_18 від 02.09.2015 було закрито кримінальне провадження №0001989 від 16.11.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, відносно ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати (том 1 цивільної справи, аркуші справи 29-38).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що у справі знайшла свого підтвердження обставина, на яку посилаються позивачі та яка свідчить про виникнення у останніх права на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Одночасно з цим частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч.ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того з роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ №4), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначали позивачі у своїх поясненнях, завдана їм моральна шкода полягала у душевних хвилюваннях та пригніченому психічному стані, які були викликані незаконним притягненням особи до кримінальної відповідальності.

Одночасно з цим позивачами не було доведено в порядку визначеному ЦПК України наявність обставин, які б свідчили про погіршення стану їх здоровя, втрати ними нормальних життєвих зв'язків, завдану шкоду репутації позивачів, втрати роботи тощо.

Відповідно до вимог ч.ч. 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин суд дійшов висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь позивачів у мінімальному розмірі визначеному відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за весь період притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з 10.11.2011 (порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_5, ОСОБА_6С.) до 02.09.2013 (закриття кримінального провадження).

При цьому слід звернути увагу на те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п. 9 Постанова Пленуму ВСУ №4).

Тобто розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню має розраховуватись за формулою: кількість місяців притягнення до кримінальної відповідальності * мінімальна заробітна плата на дату ухвалення рішення, а саме 46 місяців * 3200 грн., що дорівнює 147 200 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 84, 88, 130, 174, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року N6/5/3/41, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної Казначейської служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), який проживає за адресою: 50000, АДРЕСА_1, 147 200 (сто сорок сім тисяч двісті) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_2), який проживає за адресою: 50000, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Віталія Матусевича (стара назва 27 Партзїзду)АДРЕСА_2, 147 200 (сто сорок сім тисяч двісті) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_1 шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов