Справа № 2-1737/11
УХВАЛА

14 квітня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

В складі судді Ганкіної І.А.

при секретарі Жигаровій Д.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНАСБАНК», з викликом заінтересованої особи ОСОБА_1 на дії державного виконавця Головного державного виконавця Вінницького районного відділу ДВС ГУТЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 на постанову про повернення виконавчого документа стягувачові від 30.09.2016 року, -

встановив:

03.04.2017 року ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області зі скаргою, яку мотивують тим, що повідомляємо суд, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №45 від 11.06.2014 року, щодо початку процедури ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3. 21.05.2015 року рішенням № 103 Фонду гарантування фізичних осіб продовжено строк здійснення ліквідаційної процедури АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» строком на 1 (один) рік до 10.06.2016 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.06.2016 № 896 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та повноваження уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банка ОСОБА_3 строком на два роки по 10.06.2018 року включно. 18.11.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області, ухвалено рішення по цивільній справі №2-1737/11 за позовом АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27.03.2014 року АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» отримав дублікат виконавчого листа на підставі вищезазначеного рішення. АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» маючи дійсний намір виконати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18.11.2011 року, звернулося до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження. 23.03.2017 року за вх. № НОМЕР_1 «БРОКБІЗНЕСБНК» отримало постанову про повернення виконавчого документа стягувачові від 30.09.2016 року, яка винесена головним державним виконавцем Персюк Поліною Валеріївною Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є те, що згідно відповідей Держтехнагляда, Центра ДАІ, електронної відповіді ПФУ, ДПСУ рахунки, майно яке підлягає опису, арешту та подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості відсутнє. Враховуючи, вищевикладене, АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» вважає, що державний виконавець по виконавчому провадженню №48794978 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві з порушенням норм матеріального права, та яка має бути скасована. Звертають увагу суду на те, що АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» отримало оскаржувану постанову державного виконавця від 30.09.2016 року лише 23.03.2017 року, що підтверджується реєстраційним №2656 та конвертом на якому міститься ідентифікатор, у зв'язку з чим, просимо суд поновити строк на подачу скарги на дії державного виконавця який було пропущено з поважних причин.

Представник скаржника судового засідання не зявилися, надали суду заяву згідно якої просять скаргу слухати у їх відсутність, вимоги викладені в ній підтримують повністю, та просять задоволити. Змін та доповнень не мають.

Інші учасники до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання скарги були повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що справу можливо розглянути без технічної фіксації судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Врахувавши думку та позицію представника заявника, викладену у поданій до суду письмові заяві, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 18.11.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області, ухвалено рішення по цивільній справі №2-1737/11 за позовом АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

27.03.2014 року АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» отримав дублікат виконавчого листа на підставі вищезазначеного рішення. АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» маючи дійсний намір виконати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18.11.2011 року, звернулося до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження.

23.03.2017 року за вх. № НОМЕР_1 «БРОКБІЗНЕСБНК» отримало постанову про повернення виконавчого документа стягувачові від 30.09.2016 року, яка винесена головним державним виконавцем Персюк Поліною Валеріївною Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

23.03.2017 року за вх. № НОМЕР_1 «БРОКБІЗНЕСБНК» отримало постанову про повернення виконавчого документа стягувачові від 30.09.2016 року, яка винесена головним державним виконавцем Персюк Поліною Валеріївною Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Відповідно до частини п'ятої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

У відповідності до пункту 1 статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до пункту 2 вищезазначеного Кодексу невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої Законом.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа ОСОБА_4 проти України). Орган виконавчої служби зобов'язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів, так як достатньо було б не виконати протягом шести місяців виконавчий документ і стягувач за таким виконавчим документом був би звільнений від майнових зобов'язань. Такий підхід взагалі унеможливив би стягувачу за виконавчим документом стягнути кошти, які боржник по виконавчим документам зобов'язаний сплатити, що є неприпустимим у правовій державі.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини 1 ст. 6 статті Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд» закріпленому у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а отже передбачає зобовязання виконувати рішення суду (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р., п.21 рішення у справі «Кутій проти Хорватії», рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» п.36-40 від 09.12.2010р.).

Таким чином, важливою частиною доступу до правосуддя є не лише право звернення до судової інстанції, а і виконання рішення суду. Таке завершення реалізації права на вирішення спору за судовим рішенням є стадія виконання рішення суду, оскільки саме виконавче провадження є у відповідності до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження.

Судом є встановленим, що у відповідності до договору про передачу майна під іпотеку в забезпечення кредитного зобовязання від 23.09.2008 року укладеного між скаржником та ОСОБА_1, кредитний договір був забезпечений іпотечним майном у вигляді земельних ділянок, які знаходяться за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Котовського, 21, Вінницького район, Вінницької області. В провадженні державного виконавця знаходиться, також ще одне виконавче провадження, щодо стягнення кредитної заборгованості на користь скаржника яке не є обєднаним з виконавчим провадженням № 48794978, не зважаючи на вимоги закону, а саме ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» без належного пояснення причин окремого виконання даних виконавчих проваджень. Таким чином, суд критично відноситься до твердження державного виконавця про те, що майно, яке підлягає опису (арешту) та реалізації є відсутнім, у звязку з чим вважає підстави скарги доведеними, а скаргу такою, що підлягає до задоволення.

Також суд враховує, що оскаржувану постанову державного виконавця від 30.09.2016 року скаржником було отримано лише 23.03.2017 року, що підтверджується реєстраційним номером № 2656 та конвертом з печаткою ідентифікатором, у звязку з чим суд вважає за необхідне поновити строк для подачі скарги на дії державного виконавця як такий, що був пропущений з поважних причин.

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документа стягувачові від 30.09.2016 року, яка винесена головним державним виконавцем Персюк Поліною Валеріївною Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, є такою, що винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з чим підлягає до скасування.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 383, 385-387 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу задоволити.

Поновити строк АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на оскарження постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві №48794978 від 30.09.2016 року.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 при винесенні постанови №48794978 від 30.09.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скасувати постанову головного державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 №48794978 від 30.09.2016 року ро повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зобов'язати головного державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №48794978.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя І.А. Ганкіна