АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 представника особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка приймала участі у справі ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №754/3144/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4797/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача , в якому просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення ( гаражний бокс) , загальною площею 36,20 кв.м. , що розташований за адресою : АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач не визнає за нею право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення (гаражний бокс) , загальною площею 36,20 кв.м. , що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 995 грн. 10 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3. яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3. яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_5, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.160), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 1998 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, позивач набула право власності на гаражні бокси загальною площею 323,1 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до поетажного плана на будівлю за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що зазначена будівля складалась з гаражних боксів за НОМЕР_3-НОМЕР_2 (а.с.13,14).

З матеріалів справи вбачається, що зазначені гаражні бокси були перебудовані позивачем під нежитлові приміщення під магазин, внаслідок чого загальна площа останніх була збільшена до 348,9 кв.м .

04 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування нежитлових приміщень, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 набув право власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9 кв.м. , що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.4).

Не дивлячись на те, що договір купівлі - продажу гаражного боксу укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 18 листопада 1998 року, договір дарування укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 04 квітня 2014 року, технічний паспорт на гаражний бокс загальною площею 36,20 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1, виготовлено лише 03 лютого 2016 року (а.с.15).

Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не надано суду доказів того, що даний гаражний бокс, є окремим об'єктом нерухомості, який з 18 листопада 1998 року, після укладеного договору купівлі-продажу, не змінював зовнішні геометричні розміри фундаменту у плані.

Водночас, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.12-14), площа гаражних боксів НОМЕР_1 становить 16,1 кв.м. та НОМЕР_2 18,8 кв.м, що разом складає 34,9 кв.м.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для визнання права власності на гаражний бокс загальною площею 36,20 кв.м. за ОСОБА_4, не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

Право власності може захищатися пред'явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред'являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у тому числі його висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності.

Матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс площею 36,20 кв.м. по АДРЕСА_1 та надавали право на звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім того, позивачем ОСОБА_4 та її представником ОСОБА_2, не надано до суду будь-яких доказів, які б свідчили що відповідач ОСОБА_5 оспорює право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на гаражний бокс є необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права, а тому задоволенню позовні вимоги не підлягають.

Враховуючи, що судом першої інстанції рішення було постановлено з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення районного суду, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника особи, яка приймала участі у справі ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київської міської ради - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: