АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1394/16-ц Номер провадження 22-ц/786/986/17Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_4,ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про стягнення компенсації сплаченої орендної плати за землю

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_7 вернулась до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні на підставі договору оренди від 20 липня 2012 року, розташовані сараї відповідачів. Вказує, що відповідачі не зареєстрували право власності на своє майно у встановленому законом порядку, але фактично користувалися ним. Вважає, що сплачена нею орендна плата за користування земельною ділянкою за період з червня 2010р. по жовтень 2015р. підлягає відшкодуванню відповідачами. Просила суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь 44 599, 62 грн. в якості компенсації сплаченої орендної плати.

У липні 2016 року до суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_3, яка вказала, що рішенням 59 сесії Кременчуцької міської ради від 26 травня 2015 року затверджено межі земельної ділянки, переданої ОСОБА_7 в оренду, було порушено її права, як власника майна. З урахуванням уточнених вимог, просила суд скасувати частину 2 рішення сесії Кременчуцької міської ради від 26 травня 2015 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок», яким фізичній особі підприємцю ОСОБА_7 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва молодіжного комплексу по вул. Театральній, 1 в м. Кременчуці і договір оренди Кременчуцької міської ради з ОСОБА_7 від 08 липня 2015 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2015 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок».

Визнано недійсним договір оренди землі від 08 липня 2015 року, площею 599 кв.м, по вул. Театральна (Воровського), в районі жилого будинку № 1 в м. Кременчуці, для будівництва молодіжного комплексу, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_15 та Кременчуцькою міською радою Полтавської області.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення оскаржила ОСОБА_7, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити її первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вважає, що відповідачі без необхідної правової підстави користувалися земельної ділянкою, яка на підставі договору оренди належала їй, а тому сплачена нею орендна плата підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що земельна ділянка площею 599 кв.м для будівництва молодіжного комплексу по вул.Воровського м.Кременчук в районі житлового будинку №1 вперше була відведена ОСОБА_7 та укладений договір оренди землі від 02.10.2006р., який був поновлений у 2008,2009 та 2015 роках.

Згідно дозволу № 5 Г-09 від 22 січня 2009 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області строком до 22 січня 2010 року, ФОП ОСОБА_7 видано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва молодіжного комплексу по вул. Воровського, в районі жилого будинку № 1 в м. Кременчуці (а.с. 192).

Рішенням Кременчуцької міської ради від 30 червня 2009 року ОСОБА_7 передано в оренду земельну ділянку площею 599 кв.м., для будівництва молодіжного комплексу в районі жилого будинку № 1 по вул. Воровського в м. Кременчуці (т. 2 а.с. 145-146).

Відповідно до умов Договору оренди землі від 15 липня 2009 року, укладеного між Кременчуцькою міською радою та ОСОБА_7, зареєстрованого 20 липня 2009 року, остання прийняла в строкове платне користування на три роки вищевказану земельну ділянку (т. 1 а.с. 8-11)

У квітні 2015 року на замовлення ОСОБА_7 Комунальним підприємством «Бюро містобудування та кадастру» виготовило технічну документацію із землеустрою № 009-15 щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т. 2 а.с. 20-57).

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2015 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» фізичній особі підприємцю ОСОБА_7 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва молодіжного комплексу в районі жилого будинку № 1 в м. Кременчуці.

Поновлено шляхом укладання договору з 20 липня 2012 року строком на три роки, з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки, за умови виконання п. 2.2 цього рішення, договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20 липня 2009 року за № 90, укладений між Кременчуцькою міською радою і ОСОБА_7 на підставі якого у користуванні перебувала земельна ділянка площею 599 кв.м. для будівництва молодіжного комплексу по вул. Воровського, в районі житлового будинку № 1 (т. 1а.с. 250а).

08 липня 2015 року між Кременчуцькою міською радою та ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, який зареєстровано 15 липня 2015 року, згідно якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування на 3 роки земельну ділянку для будівництва молодіжного комплексу по вул. Воровського, в районі житлового будинку № 1 в м. Кременчуці Полтавської області (т. 2 а.с. 147-149; 154).

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що передача в оренду земельної ділянки на якій розташовані обєкти нерухомості, що на праві власності належать третім особам є незаконним.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7, районний суд вказав, що нею не доведено, що витрати, понесені в якості орендної плати за землю, виникли з вини відповідачів.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Так, Кременчуцька міська рада та ФОП ОСОБА_7, укладаючи договори оренди, діяли відповідно до положень, встановлених ст.ст. 13,21 Закону України « Про оренду землі », які узгодили умови договору, а також розмір орендної плати, виявивши свою згоду на його укладення шляхом підписання.

Проте, відповідачі про справі не є стороною вказаного договору оренди землі, а тому не можуть нести відповідальність перед позивачем у розмірі і на умовах, узгоджених між орендарем і орендодавцем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_7 не було доведено у встановленому законом порядку факт понесення нею майнової шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів по справі, а також не обґрунтовано визначний розмір збитків.

Згідно із вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимог і заперечень. Доказування не можеґрунтуватися на припущеннях.

Так, вказуючи на понесення нею шкоди позивач посилалась на фактичне користування відповідачами допоміжними приміщеннями на території земельної ділянки, яка була передана їй в оренду.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору їй було достеменно відомо, що на території земельної ділянки знаходяться сараї, які на праві спільної часткової власності належать власникам квартир будинку № 1 по вул. Боровського.

Зокрема, вказівка на обовязок орендаря врахувати інтереси і права мешканців жилого будинку по вул. Воровського є у рішенні Кременчуцької міської ради від 30 червня 2009 року (т. 2 а.с. 39).

Відповідно до акту прийомки-передачу межових знаків на зберігання від 14 квітня 2015 року, ОСОБА_7 підтвердила, що не має претензій щодо меж і конфігурацій земельної ділянки (т. 2 а.с. 54). Також про вказане обмеження згадується у висновку Управління Держкомзему у м. Кременчуці Полтавської області від 22 січня 2009 року № 128, і висновку Управління містобудування та архітектури від 22 грудня 2008 року № 3265, (т. 2 а.с. 69).

Крім того, факт належності відповідачам на праві спільної часткової власності сараїв на території орендованої земельної ділянки мав бути відомий позивачці з рішення Кременчуцької міської ради від 29 травня 2007 року, яким було задоволено протест прокурора м. Кременчука і скасовано п. 1.5 рішення міської ради від 24 грудня 2004 року щодо затвердження актів попереднього погодження місця розташування молодіжного комплексу по вул. Воровського в районі житлового будинку № 1 в м. Кременчуці, у звязку з перебування на території земельної ділянки обєктів права власності третіх осіб (т.1 а.с. 246-247).

Таким чином, з часу прийняття Кременчуцькою міською радою рішення від 29 травня 2007 року, і, зокрема, на момент укладення спірного договору, ОСОБА_7 було відомо, що розташовані на території земельної ділянки допоміжні споруди перебувають у спільній власності власників квартир у будинку №1 по вул. Воровського. З моменту укладення першого договору оренди землі від 15 липня 2009 року позивач жодного разу не звернулась до відповідачів із вимогою про оплату оренди земельної ділянки на якій знаходяться обєкти нерухомості, що належать їм на праві спільної власності.

До того ж, площа земельної ділянки зайнятої під сараями відповідачів складає 90, 1 м2, що становить 15, 04 % від загальної площі земельної ділянки переданої ФОП ОСОБА_7 у оренду, а тому стягнення орендної плати за усю земельну ділянку із відповідачів суперечило б принципу справедливості.

Оцінюючи визначену позивачем суму компенсації, що на її думку підлягає стягненню з відповідачів, колегія суддів вважає, що вказана сума не є доведеною.

На підтвердження суми заборгованості позивачем надано виписку по особистому рахунку платника ОСОБА_7 станом на 10 лютого 2016 року, в якій відсутня інформація щодо органу, який її видав. Виписка виконана особою без зазначення посади і її повноважень на складення вказаного розрахунку, а також не засвідчена печаткою юридичної особи, яка її видала. Ухвалою Автозаводського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2016 року було витребувано у ОСОБА_7 докази сплати орендної плати за земельну ділянку (т. 2 а.с. 8-9). Згідно відповіді представника позивача, єдиним доказом сплати орендної плати є особистий рахунок ОСОБА_7, квитанції не збереглися, оскільки ФОП ОСОБА_7 не веде облік витрат (т. 2 а.с. 129).

Отже, на думку колегії суддів, позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження сплати коштів у визначеному позивачем розмірі, а також не доведена правомірність їх відшкодування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що 26 жовтня 2015р. ОСОБА_7 намагалась здійснити демонтаж належних ОСОБА_3 та ще 7 особам, які є третіми особами за цим позовом, сараїв. З цього приводу здійснюється розслідування органами поліції за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України ( т.1, а.с.171).

Вважаючи свої права порушеними, як власників нерухомого майна, вказувала, що Кременчуцька міська рада, достовірно знаючи про наявність належних мешканцям будинку № 1 по вул. Воровського в м. Кременчуці сараїв, при затвердженні проекту землеустрою не врахувала дану обставину.

Між тим, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2010 року, визнано за власниками квартир будинку № 1 по вул. Воровського в м. Кременчуці, право власності на сараї, що є допоміжними приміщеннями житлового будинку № 1 по вул. Боровського в м. Кременчуці, згідно з інвентаризаційною справою № 724 Кременчуцького МБТІ від 22 січня 2010 року, а саме:

за ОСОБА_16В, власником квартири № 1 сараї, позначені літерою «В» № 1,2;

за ОСОБА_17, власником квартири № 7 сараї, позначені літерою «Б» № 1,2;(ОСОБА_8)

за ОСОБА_9, власником квартири № 8 сараї, позначені літерою «Б» № 7,8;

за ОСОБА_10, власником квартири № 4 сараї, позначені літерою «Б» № 5 і літерою «В» № 6,8;

за ОСОБА_11, власником квартири № 2 сараї, позначені літерою «Б» № 6 і літерою «В» №7;

за ОСОБА_12, власником квартири № 5 сараї, позначені літерою «В» № 4, 5;

за ОСОБА_13 і ОСОБА_14, власниками квартири № 3 сараї, позначені літерою «Б» № 4, літерою «В» № 3 (т. 1 а.с. 21-25).

В даній цивільній справі Кременчуцька міська рада та ОСОБА_7 приймали участь в якості відповідачів.

Вказаним рішенням, яке набуло законної сили, встановлені наступні обставини, які відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню: позивач за зустрічним позовом та треті особи є власниками квартир в буд. 1 по вул. Воровського в м. Кременчуці. До даного будинку належать господарські будівлі сараї. Всі квартири у будинку були приватизовані, на різних підставах належать на праві власності їх власникам, які ними користуються.

Згідно зі ст. ст. 328,345 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно до відповіді ЖЕК «Центральне» № 5/2377, сараї, що розташовані біля будинку № 1 по вул. Воровського є невідємною частиною будинку, т.я. не мають окремої вартості і входять до вартості цього будинку в цілому, окремого інвентарного номера не мають. Сараї є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку (т. 1 а.с. 217).

Таким чином, на момент прийняття Кременчуцькою міською радою рішення про передачу ФОП ОСОБА_7 в оренду земельної ділянки по вул. Воровського, а також укладення договору оренди, на вказаній земельній ділянці знаходились допоміжні приміщення будинку № 1 по вул. Воровського, які на праві спільної часткової власності належали власникам квартир у будинку № 1 на підставі наведених норм закону.

Крім того,за змістом рішення Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року у справі N 1-22/2011 встановлено, що на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб'єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру.

Виходячи з наведеного, помилковим є твердження ОСОБА_7 про те, що сараї відповідачів підлягають державній реєстрації.

На вказані обєкти нерухомості КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» у січні 2016 року виготовлено технічні паспорти, з яких вбачається, що вони є цегляними, мають залізобетонні перекриття та покриття шифер (т. 1 а.с. 147-170).

Не дивлячись на це в пункті 3 Договору оренди від 08 липня 2015 року зазначено, що на земельній ділянці розміщені обєкти нерухомого майна: господарські будівлі (сараї у незадовільному технічному стані, що передбачались для збереження твердого палива та втратили своє цільове призначення), що свідчить про неналежне дослідження цих обєктів при затвердженні технічної документації.

Як вбачається з робочого проекту молодіжного комплексу по вул. Воровського в районі житлового будинку № 1 в м. Кременчуці, виготовленого на замовлення ФОП ОСОБА_7 у квітні 2009 року, на земельній ділянці розташовані сараї, загальною площею 90 кв.м., які згідно відмітки підлягають перенесенню відповідно до АПЗ (т. 1 а.с. 198).

У п. 31.1.6. Рішенням Кременчуцької міської ради від 30 червня 2009 року зобовязано ФОП ОСОБА_7 врахувати інтереси і права мешканців жилого будинку № 1 по вул. Воровського та суміжних землекористувачів (т. 1 а.с. 248-250).

Згідно висновку Управління Держкомзему у м. Кременчуці Полтавської області від 22 січня 2009 року № 128, і висновку Управління містобудування та архітектури від 22 грудня 2008 року № 3265, земельна ділянка, площею 599 кв.м. по вул. Воровського має, зокрема, наступне обмеження: врахування інтересів і прав мешканців жилого будинку № 1 по вул. Воровського (т. 2 а.с. 69).

Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7, Кременчуцьке міське управління земельних ресурсів погодило відведення їй в оренду вищевказану земельну ділянку, при умові будівництва нових сараїв замість старих у дворі,житлового будинку по вул. Воровського, 1 (т. 2 а.с. 114).

Проте, наведені застереження Кременчуцькою міською радою враховані не були, що свідчить про порушення прав позивача за зустрічним позовом, а також інших співвласників обєктів нерухомого майна - допоміжних приміщень багатоквартирного будинку сараїв за вказаною адресою.

Стаття 124 ЗК України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу.

Аналогічні вимоги викладені і в ст.16 Закону України «Про оренду землі».

Стаття 14 цього ж Закону передбачає письмову форму договору оренди землі.

Однак договір оренди землі між Кременчуцькою міською радою та ОСОБА_7 з 20.07.2012р. не укладався, а договір від 08 липня 2015р. терміном на 3 роки укладений без відповідного рішення ради.

За таких обставин місцевий суд обґрунтовано визнав незаконним та скасував пункт 2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2015 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» та визнав недійсним договір оренди землі від 08 липня 2015 року.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 на порушення судом норм процесуального права не спростовують законність оскаржуваного рішення, оскільки

встановлена під час судового розгляду суперечність акту органу місцевого самоврядування закону дозволяє вирішити питання про недійсність договору, укладеного на його підставі.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Прядкіна

Судді: (підпис) ОСОБА_18

(підпис) ОСОБА_19

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1