Провадження № 4-с/161/17/17
У Х В А Л А

10 лютого 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Родовід Банк»» звернувся до суду з даною скаргою на обґрунтування вказавши, що 17.03.2011 р. рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» була стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 5640,26 грн. в подальшому АТ «Родовід Банк» звернувся до ВДВС Луцького МУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження. 28.04.2016 року року державним виконавцем Франчком В.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». З даною постановою банк не погоджується, вважає її незаконною, такою, що порушує його права як стягувача. Так, в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів щодо пошуку майна та коштів належних боржнику. Крім того, постанову про повернення виконавчого документу стягувачу Банком було отримано лише 01.12.2016 року, а тому вважають, що строк на оскарження не є пропущений. На підставі наведеного, просить суд визнати дії державного виконавця Першого Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 при винесені постанови про повернення виконавчого документу незаконними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.04.2016 року по виконавчому провадженню № 46567883; зобовязати державного виконавця Першого Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 відновити виконавче провадження № 46567883.

В судове засідання представник заявника не зявився, надав заяву з проханням слухати справі за його відсутності, скаргу підтримує, просить її задовольнити..

Представник субєкта оскарження - Першого ВДВС Луцького МУЮ в судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечення на скаргу суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що неявка представника Першого ВДВС Луцького МУЮ не є поважною.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначені у законі дії, спрямовані на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (пункт 43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2011 року було задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 5640,26 грн.

10.06.2011 на підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-2422/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 5640,26 грн. (а.с. 5).

Вказаний виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

До теперішнього часу рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2011 року не виконано.

Доказів того, що виконавчі дії з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2011 року були проведені у строки, встановлені ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», Першим ВДВС Луцького МУЮ суду не надано.

28.04.2016 р. державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки доходів та майна належного боржнику на праві власності, на яке за законом слід звернути стягнення не виявлено (а.с. 7).

П. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених в рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з п. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного для після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяця щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції не надано жодних доказів на підтвердження того, що державним виконавцем Франчком В.В. були вжиті заходи примусового виконання, передбачені ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», а також проведено дії щодо розшуку постійного місця роботи боржника, здійснення заходів у відповідності до ст. ст. 68-70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо звернення стягнення на його заробітну плату, як і не надано доказів того, що ним вживалися систематичні заходи по виявленню рухомого та нерухомого майна боржника.

За таких обставин суд вважає, що державний виконавець не обґрунтував належними доказами того, що ним в повній мірі використані надані йому права, передбачені ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та вжито всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення суду.

Згідно з ч 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Докази того, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Родовід Банк» була направлена на його адресу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» субєктом оскарження суду не надані.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ПАТ «Родовід Банк» оскаржувану постанову отримав 01.12.2016 р., що підтверджується вхідним штемпелем АТ «Родовід Банк» та зареєстровано за № 10336 (а.с. 6). Зі скаргою на вказану постанову до суду звернувся 09.12.2016 р., тобто скаргу заявником було подано у передбачений законом строк.

За таких обставин суд вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Першого Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 при винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 28.04.2016 року по виконавчому провадженню № 46567883 неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Першого Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.04.2016 року по виконавчому провадженню № 46567883.

Зобовязати державного виконавця Першого Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 відновити виконавче провадження № 46567883.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_3