Справа № 315/1179/16-ц
Номер провадження № 2/315/34/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі головуючого: судді Телегуз С.М., при секретарі Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину у звязку з хворобою,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, яким, в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила збільшити щомісячний розмір аліментів, присуджених рішенням суду, стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/2 частку усіх видів його доходів, до досягнення донькою повноліття; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_3 в сумі 18940,64 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07.05.2001 року з ОСОБА_2 на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 18.04.2001року і до досягнення дитиною повноліття.

Далі позивач зазначає, що їх спільна з відповідачем донька захворіла тяжкою, невиліковною хворобою, в звязку з чим потребує постійного застосування медичних препаратів, що підтверджується випискою з її медичної картки з призначенням медичних препаратів. Крім того, кожні 1-2 місяці донька потребує обстеження в клініці державної установи «Інститут охорони здоровя дітей та підлітків НАМН» ОСОБА_4 медичних наук України, що знаходиться у місті Харкові, що призводить також до транспортних витрат та витрат, повязаних з перебуванням у клініці, що підтверджується відповідними документами про обстеження, проїзд, тощо.

Позивачка вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені нею на догляд та лікування хворої доньки, а також вважає, що систематичні витрати, які вона несе на лікування хворої доньки свідчать про погіршення її матеріального становища, що в розумінні ст.192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів в сторону збільшення з 1/4 на 1/2 частину всіх видів доходів відповідача.

В судовому засіданні позивач, представник позивача на позовних вимогах наполягали, прохали їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні та в письмовому запереченні проти позову прохали відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, звертаючи увагу суду на те, що відповідач регулярно (щомісячно) сплачує аліменти на утримання доньки. Крім того, посилалися на те, що в матеріалах справи немає доказів того, що позивачка знаходиться в скрутному становищі. Також зазначили, що з часу винесення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, матеріальний стан відповідача та його стан здоров'я значно погіршилися, що підтверджується відповідними довідками. Він має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацездатних батьків. Також вказали на те, що питання додаткових витрат на утримання доньки, в зв'язку з її хворобою, на що посилається позивачка, регулюється ст.185 СК України та не має відношення до розміру аліментів. Запевняли про відсутність можливості утримувати дитину, в обсязі більшому, ніж визначеному судом. Звернули увагу суду і на інші обставини, які на їх думку, впливають на процедуру прийняття рішення про збільшення розміру аліментів, а саме аморальне поводження позивачки під час вагітності (позивачка курила та мали місце постійні подружні зради, як наслідок, статеві інфекції мікоплазма), що також могло вплинути на стан здоровя дитини.

Крім того, зазначили, що відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини лежить як на батькові так і на матері, отже забезпеченням спільної з позивачкою доньки повинно покладатись на обох, Тому не зрозумілі правові підстави покладення витрат по лікуванню дитини лише на відповідача.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що, крім пояснень сторін, підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖС № 090766, виданим 13 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.7).

Шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо, дитина перебуває на утриманні позивача ОСОБА_1 (а.с.10,11).

Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття.

У статті 19 та ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Так, згідно зі ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів або в твердій грошовій сумі.

У зв'язку з цим, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07.05.2001року з ОСОБА_2 на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 18.04.2001року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено чи зменшено за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, покращення чи погіршення стану їх здоров'я.

Вказана норма містить вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду, зокрема: а) зміна матеріального стану платника чи одержувача аліментів; б) зміна їх сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров'я когось з них (саме платника чи отримувача аліментів). У вказаній статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю, частково) або відмовити в його задоволенні.

При цьому, відповідно до ст. ст. 10, 11 та 60 ЦПК України обов'язок довести наявність обставин, які є підставою для задоволення заявленого позову, покладається на позивача.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач та її представник в позовній заяві і в судовому засіданні, зазначили, що підставою для задоволення позову є хвороба дитини та необхідність її лікування, що за змістом ст.192 СК України є підставою для збільшення розміру визначених рішенням суду аліментів.

В той же час визначені рішенням суду грошові кошти (аліменти) на утримання дитини в передбаченому ст.192 СК України порядку можуть бути збільшені за позовом одержувача аліментів у випадку виникнення передбачених цією статтею обставин (зміна матеріального стану платника чи одержувача аліментів, зміна їх сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них) вже після ухвалення рішення суду про стягнення цих аліментів.

Відтак, хвороба дитини та викликане цим її лікування, за змістом ст.192 СК України не є підставою для збільшення сплачуваним аліментів.

Водночас, Сімейний кодекс України, зокрема ст.185, регулюють порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину. Так, відповідно до цієї правової норми той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, Сімейний кодекс України містить два самостійні правові інститути: а) збільшення визначених рішенням суду аліментів в порядку, передбаченому ст.192 СК України за наявності передбачених цією статтею обставин; б) стягнення з батьків, які сплачують аліменти, додаткових витрат на дитину, в т.ч. і витрат, пов'язаних з хворобою дитини (ст.185 СК України).

Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, передбачених ст.192 СК України, які були б підставою для збільшення визначених судовим рішенням аліментів. Позивачкою не надано суду доказів погіршення її матеріального становища з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Позивачка працює, отримує стабільно заробітну плату (а.с.63). Водночас, відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5. 25.09.2003року народження, непрацездатних батьків, які хворіють. Сам відповідач потребує лікування. Зазначені обставини підтверджені документально (а.с.38-48, 71-76).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що обставини, передбачені ст. 192 СК України, відсутні, тому підстав для збільшення розміру аліментів немає.

При цьому наявність витрат на лікування хворої доньки є підставою для їх стягнення з відповідача на підставі ст.185 СК України, про що заявлено одну з позовних вимог у даній справі.

Так, відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з врахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками тощо).

З матеріалів справи вбачається, що дитина позивачки та відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає тяжкою невиліковною хворобою, в звязку з чим потребує постійного застосування медичних препаратів, що підтверджується випискою з її медичної картки з призначенням медичних препаратів (а.с.12-15). Крім того, кожні 1-2 місяці вона потребує обстеження в клініці державної установи «Інститут охорони здоровя дітей та підлітків НАМН» ОСОБА_4 медичних наук України, що знаходиться у місті Харкові, що призводить також до транспортних витрат та витрат, повязаних з перебуванням у клініці.

З матеріалів справи вбачається, що на придбання ліків, медикаментів, матеріалів на лікування дитини позивачкою було затрачено 15575,19 грн., що підтверджується квитанціями, наявними на а.с.16-18 - на 4617,30 грн.; а.с.67-68 - на 5786,93 грн.; а.с.101, 104, 105, 109 - на 5170,96 грн.; на проведення лабораторних платних аналізів 2510,75 грн., про що свідчать копії квитанцій на а.с. 19 на 822 грн., а.с. 102 на 115 грн., а.с. 103 на 143,75 грн., а.с. 106 на 935 грн., а.с. 110 на 150 грн., а.с. 111 на 345 грн., а всього на 18085,94 грн.

При цьому у справі наявні докази проведення обстеження в клініці державної установи «Інститут охорони здоровя дітей та підлітків НАМН» ОСОБА_4 медичних наук України в місті Харкові з 31.10. по 10.11.2016р. на а.с.14, з 23.01. по 07.02.2017 року на а.с.94, тобто кошти, витрачені на проїзд з міста Запоріжжя до м. Харкова і назад позивачкою, слід віднести до додаткових витрат (а.с. 22, 107). Позивачкою надано також докази проїзду з м. Гуляйполе до м. Запоріжжя і назад на а.с. 20,21, 103, 108, а всього на суму 684,70 грн.

Таким чином загальна сума додаткових витрат складає 18770,64 грн. Судом достовірно встановлено, що додаткові витрати на дитину зумовлені хворобою дитини та проведеним лікуванням, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Надані позивачкою копії чеків в свою чергу підтверджують уже понесені нею витрати та дозволяють встановити їх разовий характер.

Проте решта суми заявленого позову щодо затрат на сплату благодійних внесків не є обов'язковими і не є додатковими витратами, у розумінні вимог ст.185 СК України, а тому не можуть бути визнані судом як додаткові витрати на дитину. Тому в цій частині позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Беручи до уваги те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька незалежно від сплати ним аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище та інші зобов'язання сторін по справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача половину витрат, понесених позивачкою на лікування донки, що становлять 9385,32 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що при подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 180, 181, 185, 192 СК України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину у звязку з хворобою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, додаткові витрати на лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 9385,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрат в сумі 317,12 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6