АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Лобова О.А., Абрамова П.С.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанов державних виконавців у справі № 1622/15854/2012.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду зі скаргою на дії посадових осіб органів державної виконавчої служби, вважаючи протиправним рішення начальника УДВС ГТУЮ в Полтавській області від 30 червня 2016 року про передачу виконавчого провадження ВП №51183840 на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області та послідуючі дії державних виконавців по передачі та прийняттю до виконання виконавчого провадження і вчинення дій по розшуку майна боржника, накладенню арешту на майно боржника та оголошенню заборони його відчуження.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07.02.2013 Октябрським районним судом м. Полтави був виданий виконавчий лист № 1622/15854/2012 про стягнення з нього на користь ПАТ «Мегабанк» суми боргу у розмірі 80 055 грн. 92 коп. за кредитним договором. 23.05.2016 за вказаним виконавчим листом головним державним виконавцем ВДВС Гадяцького РУЮ відкрито виконавче провадження № 51183840 та розпочато проведення виконавчих дій в порядку примусового виконання рішення суду. 13 липня 2016 року скаржник отримав постанову про прийняття до виконання цього самого ВП № 51183840 старшим державним виконавцем ВПВР У ДВС ТУЮ в Полтавській області Ткаченко С.З., в якій говорилось про передачу виконавчого провадження до виконавчої служби обласного рівня. Вважає, що жодних обґрунтованих підстав для передачі виконавчого провадження до відділу виконання виконавчої служби обласного рівня не було, оскільки відповідно до закону, зокрема ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження», цей орган здійснює лише виконання рішень, де сума боргу становить від 3 до 10 мільйонів гривень. З самого тексту постанови від 05 липня 2016 року вбачається, що підставою для передачі ВП стала постанова про передачу виконавчого провадження від 30 червня 2016 року винесена начальником УДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 Вважає, що жодних законних підстав для передачі виконавчого провадження не існувало, а тому постанова про передачу виконавчого провадження не може бути вмотивованою та не відповідає вимогам чинного законодавства і підлягає скасуванню. Також в порушення Інструкції представники органів ДВС не надіслали йому копію оскаржуваної постанови, що свідчить про порушення його прав, як учасника виконавчого провадження. На підставі оскаржуваної постанови від 30 червня 2016 року, посадовими особами ВДВС Гадяцького РУЮ та ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області, 05 липня 2016 року прийнято ряд постанов, що повинні бути скасовані, оскільки прийняті на виконання незаконного рішення.

Тому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області від 30 червня 2016 року щодо передачі виконавчого провадження ВП №51183840 на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області. Визнати протиправними та скасувати: - постанову головного державного виконавця Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 05 липня 2016 року щодо передачі матеріалів виконавчого провадження ВП №51183840 до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області; - постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області: від 05 липня 2016 року про прийняття до виконання виконавчого провадження; від 05 липня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження та від 05 липня 2016 року про розшук майна боржника.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2016 року в задоволенні скаргиОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанов державних виконавців у справі № 1622/15854/2012 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та ненадання належної оцінки доказам по справі. Також вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи не встановлені.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення скарги не знаходить.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження, оскільки під час виконання рішення суду державні виконавці діяли в межах своїх повноважень та здійснювали заходи, які передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» для повного і своєчасного виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2012р. рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у справі №2/1622/1485/2012 позовну заяву ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Розірвано достроково кредитний договір №19/2007 від 09.02.2007р., укладений між ВАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 27288 доларів 57 центів США, та заборгованість за відсотками в сумі 2137 доларів 71 цент США, що в гривневому еквіваленті на день розгляду справи в суді складає 235030 грн. 64 коп. В іншій частині позову ПАТ «Мегабанк» відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» судові витрати та витрати за ІТЗ судового розгляді в сумі 1820 грн. (т.1. ст.192-195).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2012 року апеляційна скарга ПАТ «Мегабанк» відхилена. Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.02.2012р. залишено без змін (т.1 а.с.233-235).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 року касаційну скаргу ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.02.2012р. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13.06.2012р. в частині відмови у задоволені вимог про стягнення 5047,25 доларів США заборгованості по нарахованих відсотках, 12095,59 грн. штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, 3823,73 грн. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків, 19090 грн. штрафу у розмірі 10% від вартості предмету застави за порушення п.2.1.3 договору застави; 4719,57 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.253-254).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2013 року у справі №1622/15854/2012 позов ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» загальну суму заборгованісті за кредитним договором №19/2007 від 09.02.2007, укладеного між ВАТ «Мегабанк» в особі ПФ ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 у розмірі 298088 грн. 86 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат за ІТЗ (т.2 а.с. 27-31).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27 травня 2013 року заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2013р. змінено, зменшено загальну суму заборгованості по кредиту, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до 80055,92 грн., виключено з резолютивної частини рішення висновок щодо стягнення з відповідачів судових витрат (т.2 а.с.88-93).

Представник ПАТ «Мегабанк» ОСОБА_5 23 липня 2013 року отримала два виконавчих листи (т.2 а.с.98).

12 вересня 2013 року видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 27888 доларів 57 центів США по рішенню від 23 лютого 2012 року (в тій частині в якій рішення залишено без змін ухвалою ВССУ від 24 жовтня 2012 року) (т.2 а.с.101).

Виконавчі документи у вересні 2013 року були предявлені до виконання у ВДВС Гадяцького РУЮ. В подальшому, звязку із втратою виконавчих документів стягувачем вчинялися дії по їх відновленню. Вказані обставини підтверджуються відповідями УДВС ГТУЮ в Полтавській області, наданими стягувачеві (а.с.103-105 т.2) та встановленими обставинами апеляційним судом під час перегляду ухвали місцевого суду за результатами розгляду заяви про видачу дубліката виконавчих документів (а.с.173-175т.2).

Так, 10 травня 2015 року представник ПАТ «Мегабанк» звернувся до начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області з листом-вимогою (а.с.102т.2), в якому просив посприяти неупередженому, своєчасному і в повному обсязі вчиненні виконавчих дій державним виконавцем ВДВС Гадяцького РУЮ, у якого перебуває на виконанні зведене виконавче провадження № 40912348 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості на загальну суму в розмірі 299993,46 грн., до складу якого входять виконавчі провадження з виконання: виконавчого листа № 2/1622/1485 від 23.02.2012 року на суму боргу 218117,54грн.; виконавчого листа № 1622/15854 від 07.02.2013 року на суму боргу 80055,92; виконавчого листа № 2/1622/1485/2012 від 23.02.2012 року на суму боргу 1820 грн.

Начальник УДВС ГТУЮ у Полтавській області після отримання інформації із ВДВС Гадяцького РУЮ (а.с.105т.2) надана стягувачу відповідь за № 01-11-4366/6268 від 20.05.2016 року (а.с.103-104т.2), з якої вбачається, що у ВДВС Гадяцького РУЮ з 24.09.2013 року по 19.12.2014 року перебувало зведене виконавче провадження № 40912348 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» боргу в розмірі 298173,46 грн. до складу якого входили виконавчі провадження: № 39794361 з виконання виконавчого листа № 2/1622/1485 від 23.02.2012 року на суму боргу 218117,54грн. та № 39156425 з виконання виконавчого листа № 1622/15854 від 07.02.2013 року на суму боргу 80055,92 грн. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем ВДВС Гадяцького РУЮ 19 грудня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчих дій та направлення виконавчих документів до ВДВС Шосткинського МУЮ Сумської області за місцем отримання доходу боржником. ВДВС Шосткинського МУЮ Сумської області повідомлено, що у 2015 році виконавчі документи повернуто до ВДВС Гадяцького РУЮ. В звязку з цим, ВДВС Гадяцького РУЮ будуть вживатися заходи щодо видачі дубліката виконавчих документів. Крім того, з 16.09.2013 року по 23.04.2014 року перебувало виконавче провадження № 39794851 з виконання виконавчого листа № 2/1622/1485/2012 від 23.02.2012 року на суму боргу 1820 грн., яке закінчено 23.04.2014 року в звязку з його виконанням.

23 травня 2016 року постановою головного державного виконавця ВДВС Гадяцького РУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП № 51183840 повторно відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1622/15854/2012 року, виданого 07.02.2013 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» загальної суми заборгованості за кредитним договором №19/2007 від 09.02.2007р., укладеного між ВАТ «Мегабанк» в особі ПФ ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 у розмірі 80055,92 грн. (а.с. 6-7 т. 3).

Таким чином, з матеріалів справи в їх сукупності вбачається, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості перебувало на примусовому виконанні, починаючи з вересня 2013 року, у різних відділах державної виконавчої служби в рамках зведеного виконавчого провадження № 40912348 (загальний розмір суми боргу 298173,46 грн.), до складу якого входили виконавчі провадження з виконання: виконавчого листа № 2/1622/1485 від 23.02.2012 року на суму боргу 218117,54грн.; виконавчого листа № 1622/15854 від 07.02.2013 року на суму боргу 80055,92; виконавчого листа № 2/1622/1485/2012 від 23.02.2012 року на суму боргу 1820 грн.

Оскільки тривалий час рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в повному обсязі залишається невиконаним, стягувач ПАТ «Мегабанк» 31 травня 2016 року звернувся з клопотанням до начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області про вирішення питання щодо передачі виконавчого провадження до іншого відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області (а.с.84т.3).

За результатами даного клопотання та в звязку зі складністю та довготривалим виконанням виконавчого листа №1622/15854/2012 року, виданого 07.02.2013 року, заступником начальника ГТУЮ з питань ДВС начальником УДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 30 червня 2016 року прийнята постанова про передачу з Гадяцького районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області виконавчого провадження № 51183840 з виконання виконавчого листа № 1622/15854 від 07.02.2013 року на суму боргу 80055,92 грн. (а.с. 175-176 т.3).

Колегія суддів вважає, що дії начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області по прийняттю рішення щодо передачі виконавчого провадження відповідають нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.7 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження (у редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин) виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Згідно ч.3 ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження» інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку. Так, «Інструкція з організації примусового виконання рішень», затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), більш детально регламентує порядок передачі та прийняття виконавчого провадження від територіального органу державної виконавчої служби до регіонального органу ДВС.

Відповідно до п. 6.1. Інструкції виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та Інструкцією. Також відповідно до підпункту «в» пункту 6.3 Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС, територіальних органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, може здійснюватися за рішенням начальника регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у територіальних органах ДВС.

05 липня 2016 року постановою головного державного виконавця Гадяцького РУЮ ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про передачу матеріалів виконавчого провадження передано матеріали виконавчого провадження №51183840 з примусового виконання виконавчого листа №1622/15854/2012 року, виданого 07 лютого 2013 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором №19/2007 від 09 лютого 2007 року, укладеного між ВАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 у розмірі 80055,92 грн. (а.с. 9-10 т.3).

Відповідно до ч. 8 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанов) державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

05 липня 2016 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_6 прийнято до виконання виконавче провадження №51183840 з примусового виконання виконавчого листа №1622/15854/2012, виданого 07 лютого 2013 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором №19/2007 від 09 лютого 2007 року, укладеного між ВАТ «Мегабанк» в особі Полтавської філії ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 у розмірі 80055,92 грн. (а.с.11 т.3).

Згідно ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанов) державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

05 липня 2016 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_6 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_7 лише в межах суми боргу. Арешт накладено з моменту надходження постанови (а.с.12-13 т. 3).

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами першою, третьою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Аналогічні принципи також закріплені в нормах міжнародного права. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Ситуація, за якою б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове судове рішення залишалося невиконаним, є несумісною з принципом верховенства права. Право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40, 41).

У «пілотному» рішенні «ОСОБА_8 проти України» (Yuгiy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009р. (заява № 40450/04) відповідно до практики Суду в контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Суд вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції (п.п. 51, 53, 54, 73, 83, 85, 88 та ін.).

Невідємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «ОСОБА_4 проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України».

Відповідні позиції висловлені ЄСПЛ і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню. Будь-які дії, направлені на уникнення або зволікання від належного своєчасного виконання судового рішення є неприпустимими та порушують принцип обовязковості судових рішень. Кожна особа має право на реальне та своєчасне виконання рішення суду, що направлено на відновлення її порушених прав в повному обсязі. Необґрунтоване зволікання з виконання рішення суду може призвести до порушення прав стягувача на своєчасне та справедливе виконання рішення суду в повному обсязі.

Надавши оцінку встановленим у справі фактичним обставинам в системному їх звязку із нормами матеріального права, колегія суддів вважає, що дії посадових осіб УДВС ГТУЮ у Полтавській області щодо прийняття рішення про передачу виконавчого провадження та вчинення дій по розшуку майна боржника і накладенню арешту на майно боржника відповідають закону та направлені на своєчасне і реальне виконання рішення суду, яке тривалий час залишається без повного виконання.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про безпідставність передачі виконавчого провадження на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області не заслуговують на увагу, оскільки в повній мірі спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду.

Місцевим судом вірно дано оцінку доводам заявника і наявним у справі доказам, а тому висновки суду про відсутність підстав для задоволення скарги є вірними та ґрунтуються на законі.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали місцевого суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ч.1 п.1 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1