АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року,

встановила:

У лютому 2011 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з названим позовом.

Позивач зазначав, що 28 грудня 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №3202, який був змінений договорами про внесення змін за №2614 від 11 жовтня 2007 року, за № 1583 від 10 жовтня 2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 84000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% на рік та сплатою щомісячної комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 300 гривень з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 грудня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28 грудня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки за №3203, відповідно до якого, останній поручається перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

Також з метою забезпечення виконання договору та повернення кредиту з відповідачем ОСОБА_3 укладено договір застави від 29 грудня 2006 року.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 27 січня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 937115 гривень 79 коп., банк просив указану заборгованість стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Заочним рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Посилається на неповне з'ясування обстави, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення указаним нормам повністю не відповідає.

У справі встановлено, що 28 грудня 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №3202, який був змінений договорами про внесення змін за №2614 від 11 жовтня 2007 року, за № 1583 від 10 жовтня 2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 84000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% на рік та сплатою щомісячної комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 300 гривень з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 грудня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28 грудня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки за №3203, відповідно до якого, останній поручається перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

Також з метою забезпечення виконання договору та повернення кредиту банком з відповідачем ОСОБА_3 укладено договір застави від 29 грудня 2006 року.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим станом на 27 січня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 81645,26 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість 12854,26 доларів США, заборгованість зі сплати процентів - 32354,45 доларів США, заборгованість зі сплаті комісії 8014,00 гривень, пеня в розмірі 13843 грн 62 коп.

Загальна сума боргу за розрахунками банку складає 937115 гривень 79 коп.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») було укладено договір про відступлення права вимоги, п. п. 2.1, 2.2 якого визначено, що останнє набуло право вимагати виконання зобов'язань, в тому числі за іпотечним кредитним договором від 28 грудня 2006 року та договором поруки від 28 грудня 2006 року (а.с.108-111).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

ТОВ «Кредитні ініціативи» залучено до участі у справі як правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить доводів неправильності розрахунку заборгованості.

Що ж до доводів апелянта відповідача ОСОБА_3 про недоведеність отримання ним від банку коштів за кредитним договором у розмірі 84 000 доларів США, то вони є надуманими.

Такі доводи спростовуються змістом договору за №1583 від 10 жовтня 2008 року про внесення змін до договору іпотечного кредиту, у якому сторони констатували, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитом складає 84 000 доларів США (а.с.22).

Факт отримання кредиту у вказаному розмірі стверджується змістом заяви № 54 від 29 грудня 2006 року про видачу готівки, заяви № 1 від 12 жовтня 2007 року про видачу готівки, меморіального валютного ордеру від 12 жовтня 2007 року, оригінали яких досліджено в судовому засіданні (а.с.247-249).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про отримання відповідачем ОСОБА_3 кредиту у згаданому розмірі та наявності заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь банку.

Тому підстави для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Водночас заслуговують на увагу доводи апелянта про безпідставність задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_4

Задовольняючи позов про стягнення з указаного поручителя боргу солідарно з боржником, суд першої інстанції виходив з чинності договору поруки.

Проте з таким висновком погодитися на можна оскільки суд дійшов його внаслідок неповного зясування обставин справи, порушення норм матеріального права, що згідно з пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині та ухвалення нового рішення, яким у позові до відповідача ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання визначений строком повного погашення кредиту, яким є 27 грудня 2026 року.

Однак у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 27 жовтня 2009 року та 10 листопада 2009 року боржнику та поручителю вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобовязаний предявити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у постановах від: 23 травня 2012 року (справа № 6-33цс12), 21 січня 2015 року (справа № 6-190цс14), 27 січня 2016 року (справа № 6-990цс15), 22 червня 2016 року (справа № 6-368цс16).

Змінивши 10 листопада 2009 року строк виконання основного зобовязання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 17 лютого 2011 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Отже, оскільки порука ОСОБА_4 є припиненою, то у задоволення позову до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Зокрема, судові витрати, понесені за подання позову в суді першої інстанції, а саме, 1700 гривень - витрат зі сплати судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи слід стягнути з відповідача ОСОБА_3

Водночас у звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги (процент задоволення скарги складає 50%) з правонаступника позивача - ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 935 гривень витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись пп. 1, 2 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1700 гривень - витрат зі сплати судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_3 935 гривень витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. О. Одинак

ОСОБА_5