Єдиний унікальний номер 243/2748/16-ц Номер провадження 22-ц/775/261/2017
Головуючий в 1 інстанції: Ільяшевич О.В. Єдиний унікальний номер 243/2748/16-ц
Доповідач: Новікова Г.В. Номер провадження 22-ц/775/261/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

15 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:Новікової Г. В.,

суддів: Санікової О.С., Канурної О.Д.

при секретарі: Молдованові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду від 28 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Слов'янського психоневрологічного інтернату про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

1 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09.12.2010 року вона була звільнена з посади завідуючої господарством Слов'янського психоневрологічного інтернату по п.1 ст.40 КЗпП України . Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року її було поновлено на посаді з 10.12.2010 року.

З 23.07.2011 року відповідач рішення суду в частині поновлення на посаді не виконав до теперішнього часу,оскільки директор не видала наказ про поновлення її на посаді завідувача господарством з 10.12.2010 року з одночасним скасуванням наказу про внесення змін до штатного розпису і скорочення посади завідувача господарством.

Факт невиконання судового рішення про поновлення її на роботі станом на 15.11.2011 року і відсутністю у штатному розписі відповідача посади завідувача господарством встановлено рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 28.12.2011 року. До теперішнього часу посада завідувача господарством в штатному розписі відсутня, що не уможливлює виконання рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника,цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Затримка виконання рішення суду склала з 16.11.2011 року по 01.04.2016 року протягом 1093 робочих днів і середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 65,39 грн. за один робочий день, тобто 71471,27 грн.. Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 71471,27 грн. без урахування податку та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 28 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. Суд першої інстанції при відмові в задоволенні позовних вимог послався на встановлений рішенням апеляційного суду Донецької області від 20.11.2012 року факт поновлення на посаді, яку вона займала до звільнення та отримувала заробітну плату. Проте суд не взяв до уваги факти,які визнані сторонами по справі та підтверджено дослідженими судом доказами, що відповідно до наказу №21-к від 12.03.2012 року її фактично було поновлено на позаштатній посаді завідувача господарством, а не на тій,яку вона займала до звільнення і заробітну плату вона отри мувала не з коштів,закладених у кошторис відповідача на оплату праці,а з фонду економії заробітної плати, у штатному розписі відповідача з грудня 2010 року по час розгляду справи посада завідувача господарством відсутня. Саме ці обставини були підставою позову.

Факт поновлення її на посаді,яку вона займала до звільнення та факт поновлення на позаштатній посаді суперечить один одному,є взаємовиключні, і тому один з них не може бути покладений в обґрунтування судового рішення без оцінки всіх інших встановлених судом фактів, що не підлягають доказуванню. Проте суд ухилився від дослідження всіх доводів позивачки та не надав правової оцінки фактам ,які не підлягають доказуванню. Суд не дав правової оцінки її доводам про те, що виконання судового рішення про поновлення на роботі,порядок якого регулюється нормами Закону України «Про виконавче провадження» суттєво відрізняється від виконання судового рішення про поновлення на посаді,порядок якого зазначеним законом не врегульовано. Поновити на посаді,яка відсутня в штатному розписі не можливо. Саме цей факт повинен бути взятий до уваги судом при оцінці факту,встановленого рішенням апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року про поновлення на посаді, яку вона займала до звільнення.

Суд проігнорував вимогу позивачки дати оцінку встановленим фактам не з огляду норм Закону України «Про виконавче провадження», а з урахуванням невідповідності таких норм Конституції України та норм Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Рішення прийнято не законно,оскільки жодному її доводу суд не дав правової оцінки,встановив факт виконання рішення на підставі власних припущень.

Судом не прийнято до уваги рішення Краматорського міського суду від 3.08.2016 року та Слов'янського міськрайонного суду від 20.12.2016 року, якими встановлено факт нанесеної їй моральної шкоди на протязі тривалого часу невиконання рішень судів всіх рівнів .

В судове засідання в режимі відеоконференції з'явилися ОСОБА_2 та представники Слов'янського психоневрологічного інтернату за належно оформленими дорученнями -Гофальд Г.С. та Першина І.М..

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд повно та всебічно дослідив обставини справи,дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у зв'язку із їх безпідставністю.

Такий висновок підтверджується тим, що судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу №120-к від 9.12.2010 року ОСОБА_2 була звільнена з посади завідувача господарством Слов'янського психоневрологічного інтернату у зв'язку із скороченням штату. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді завідувача господарством. На виконання зазначеного рішення суду наказом №21-к від 12.03.2012 року ОСОБА_2 була поновлена на посаді завідувача господарством з 10.12.2010 року, з чим вона була ознайомлена під підпис, та ознайомлена із посадовою інструкцією. В трудову книжку ОСОБА_2 під номером №18 внесено запис про недійсність запису про звільнення та поновлення на попередній посаді завідувача господарством. В табелях обліку робочого часу за березень,квітень,травень 2012 року ОСОБА_2 значиться як завідувач господарством з зазначенням відпрацьованих робочих днів. Виписками з особового рахунку ОСОБА_2 як завідувачу господарством за березень, квітень, травень, жовтень, листопад 2012 року, підтверджується нарахування заробітної плати за відпрацьовані дні. Із нарахованої заробітної плати були відраховані суми єдиного внеску застрахованим особам, в тому числі і позивачки,що підтверджується відповідними відомостями.

Зазначені дії свідчать про виконання судового рішення відповідно до вимог ст.236 КЗпП України та ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» якою встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Іншого порядку поновлення на роботі діючим законодавством не передбачено.

Таким чином позивачку з 14.03.2012 року було допущено до виконання нею своїх трудових обов'язків, що дало суду першої інстанції підстави стверджувати, що судове рішення про поновлення на роботі виконано в повному обсязі.

Сама позивач не заперечувала,що після винесення наказу про її поновлення на роботі вона виходила на роботу,їй було надано робоче місце,отримувала заробітну плату,була ознайомлена під підпис з посадовою інструкцією завідувача господарством. Однак вважає, що рішення про поновлення на роботі не було виконано,так як її посаду не було внесено до штатного розпису,не передано їй в підзвіт матеріальні цінності,які були в неї до звільнення і було внесено зміни до посадової інструкції.

Позивач мала право на щорічну відпустку, про що свідчить наказ №48-к від 17.05.2012 року про нове звільнення ОСОБА_2 з роботи з виплатою компенсації за невикористану відпустку.

В результаті перевірки,проведеної 17.03.2016 року Головним управлінням держпраці у Донецькій області додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Слов'янським психоневрологічним інтернатом було встановлено, що рішення апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року про поновлення на посаді ОСОБА_2 та відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу було виконано, що підтверджується відповідним актом.

Про те, що після поновлення на посаді ОСОБА_2 працювала на посаді з якої була звільнена свідчать її заяви на ім'я директора інтернату про надання часу для оформлення санітарної книжки, відвідування судових засідань, по одному оплачуваному дню згідно колективного договору, де вона сама зазначала посаду завідувача господарством(а.с.162,164-167).

За період невиконання рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року про поновлення на посаді завідуючої господарством із Слов'янського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_2 було стягнуто середній заробіток з 25.07.2011 року по 13.03.2012 року в сумі 9285,25 грн. (4381 грн.+3073,33 грн.+1830,92 грн.),що підтверджується рішеннями Слов'янського міськрайонного суду від 28.12.2011 року; від 11.06.2012 року та 12.06.2012 року. Зазначені суми були перераховані відповідачем на рахунок позивачки ,що підтверджується платіжними дорученнями. З моменту поновлення на роботі позивачці виплачувалася заробітна плата.

Представники відповідача не заперечували, що після поновлення позивачки на роботі зміни до штатного розпису не вносилися і посада завідувача господарством не була введена до штатного розпису у зв'язку із тим, що 19.03.2012 року було видано наказ про скорочення чисельності працівників інтернату за рахунок скорочення одиниці завідувача господарством. Наказом №48-к від 17.05.2012 року ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача господарства з 21.05.2012 року у зв'язку із скороченням чисельності працівників з виплатою за невикористану щорічну основну відпустку за період з 10.12.2010 року по 21.05.2012 року, яке було нею оскаржено і рішенням апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2012 року ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні на роботі на посаді завідувача господарством.

Таким чином, доводи позивачки про те,що фактичного поновлення на посаді не відбулося, так як її посада не була внесена до штатного розпису і їй в підзвіт не надавалися матеріальні цінності і було змінено посадову інструкцію,судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами та наданими доказами.

Питання введення до штатного розпису будь-якої посади , укладання договорів про повну матеріальну відповідальність та передача в підзвіт матеріальних цінностей відноситься до внутрішньогосподарської діяльності організації чи установи, і згідно діючого законодавства не може вирішуватися судом.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням судового рішення відсутні і правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи,приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: