У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Марківської районної ради Луганської області, Марківської районної державної адміністрації Луганської області, треті особи: ОСОБА_4, Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, про поновлення на роботі; за позовом ОСОБА_4 до Марківської районної ради Луганської області, третя особа - Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, про визнання контракту недійсним, визнання працівника таким, що працює за безстроковим трудовим договором, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області на рішення апеляційного суду Луганської області від 3 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі розпорядження Марківської районної ради Луганської області та Марківської державної районної адміністрації Луганської області від 10 червня 1999 року він був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області. 28 серпня 2002 року на підставі рішення районної ради він був призначений головним лікарем комунальної установи Марківської центральної районної лікарні Луганської області. Відповідно до п. 1 рішення Марківської районної ради Луганської області від 2 березня 2009 року «Про реорганізацію Марківської центральної районної лікарні Луганської області» надано згоду Марківській районній державній адміністрації на реорганізацію Марківської центральної лікарні Луганської області в Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області.

22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської області від 17 листопада 2010 року його було звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП Україниу зв'язку з переходом на виборну посаду голови Марківської районної ради Луганської області. 21 лютого 2011 року на підставі контракту на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області прийнято ОСОБА_4 строком на п'ять років.

Позивач указував про те, що 17 листопада 2015 року рішенням районної ради його звільнено з посади голови Марківської районної ради Луганської області, цього ж дня він звернувся з заявою до районної ради про надання йому попередньої роботи, а саме призначити його головним лікарем Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області. Проте йому було відмовлено, оскільки голова районної державної адміністрації відмовляється звертатись до районної ради з клопотання на призначення його на вищезазначену посаду, так як контракт з ОСОБА_4 не передбачає дострокового припинення його дії.

Вважав, що такими діями відповідачів порушено його трудові права, оскільки він має право на працевлаштування на попередньому місці роботи, яке він займав до обрання на виборну посаду.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив суд зобов'язати голову Марківської районної ради Луганської області надати йому попередню роботу на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Марківської районної ради Луганської області, посилаючись на те, що 9 грудня 2010 року на підставі рішення другої сесії шостого скликання районної ради його призначено на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області безстроково. 21 лютого 2011 року між ним та районною радою укладено контракт, який не відповідає вимогам трудового законодавства. 18 лютого 2016 року рішенням районної ради сьомого скликання доручено голові ради продовжити контракт з ним, як головним лікарем, строком на три роки. У трудових правовідносинах районна рада виступає роботодавцем, а він працівником, що працює за безстроковим трудовим договором. Спірні трудові правовідносини оформлені 9 грудня 2010 року рішенням районної ради шостого скликання, а контракт від 21 лютого 2011 року є недійсним, так як погіршує становище працівника відповідно до трудового законодавства, оскільки рада як роботодавець перевищила свої повноваження, застосувавши контрактну форму договору у сфері, де її застосування на момент виникнення спірних правовідносин не передбачено законодавством.

Вказував про те, що оскільки трудові відносини за безстроковим трудовим договором тривають, сторони не вимагають їх припинення, унаслідок чого необхідно укласти контракт, що відповідає ч. 9 ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 642. Крім того, оскільки рішенням районної ради від 2 березня 2009 року надано згоду районній державній адміністрації на реорганізацію Марківської центральної лікарні Луганської області в Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, то згідно зі ст. 44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районна рада передала повноваження районній державній адміністрації щодо управління підприємствами спільної власності територіальних громад.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просив суд визнати контракт від 21 лютого 2011 року, укладений між ним та районною радою, недійсним; визнати його працівником, який працює за безстроковим трудовим договором на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області з 9 грудня 2010 року. Також, просив зобов'язати району адміністрацію та району раду розробити контракт для головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області відповідно до Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 3 листопада 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 скасовано.

У касаційній скарзі Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_4 неоскаржуються, тому в касаційному порядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки з ОСОБА_4, прийнятим на вакантну посаду, що утворилась у зв'язку з обранням ОСОБА_3 на виборну посаду, укладено трудовий договір на невизначений строк, то повторне прийняття на роботу такої особи унаслідок закінчення повноважень за виборною посадою за відсутності вакансій законодавством не передбачено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, виходив із того, що не в повній мірі визначено суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі. ОСОБА_3 просив поновити його на посаді головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області. Отже, співвідповідачем у трудовому спорі про поновлення на роботі мала бути установа, з якою позивач перебував у трудових правовідносинах. Територіальне медичне об'єднання у даній справі брало участь в якості третьої особи, а апеляційний суд змінити склад сторін не може згідно вимог ЦПК України.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі розпорядження Марківської районної ради Луганської області та Марківської державної районної адміністрації Луганської області від 10 червня 1999 року ОСОБА_3 був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області. 28 серпня 2002 року на підставі рішення Марківської районної ради Луганської області ОСОБА_3 був призначений головним лікарем комунальної установи Марківської центральної районної лікарні Луганської області.

Відповідно до п. 1 рішення районної ради від 2 березня 2009 року «Про реорганізацію Марківської центральної районної лікарні Луганської області» надано згоду Марківській районній державній адміністрації на реорганізацію Марківської центральної лікарні Луганської області в Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області.

22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської області від 17 листопада 2010 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України,у зв'язку з переходом на виборну посаду голови Марківської районної ради Луганської області.

9 грудня 2010 року на підставі рішення другої сесії шостого скликання районної ради ОСОБА_4призначено на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області безстроково, а 21 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та районною радою укладено контракт, строком на п'ять років.

17 листопада 2015 року рішенням районної ради ОСОБА_3 звільнено з посади голови Марківської районної ради Луганської область, у зв'язку із закінченням строку повноважень ради.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 через те, що районний суд не залучив співвідповідачем Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської область, не звернув увагу на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюються відповідно до законодавства шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п'яти років.

Отже, оскільки Марківське районне територіальне медичне об'єднання Луганської області є комунальним закладом, то призначення на посаду та звільнення з посади керівникатакого закладу належить до повноважень голови відповідної районної державної адміністрації та районної ради.

Судом установлено, що роботодавцем у даних трудових правовідносинах є Марківська районна рада Луганської області та Марківська районна державна адміністрація Луганської області, так як ОСОБА_3 був призначений на посаду головного лікаря Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області на підставі розпорядження районної ради та державної районної адміністрації від 10 червня 1999 року № 241.

28 серпня 2002 року на підставі рішення Марківської районної ради Луганської області ОСОБА_3 був призначений головним лікарем комунальної установи Марківської центральної районної лікарні Луганської області. 22 листопада 2010 року рішенням Марківської районної ради Луганської область від 17 листопада 2010 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, апеляційним судом порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 316 ЦПК України, згідно з якими рішення апеляційного суду складається з резолютивної частини із зазначенням: висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Оскільки у резолютивній частині рішення апеляційним судом частково скасовано рішення суду першої інстанції, проте не зазначено висновків по суті позову ОСОБА_3

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для часткового скасування ухваленого рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Марківського районного територіального медичного об'єднання Луганської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 3 листопада 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до Марківської районної ради Луганської області, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про поновлення на роботі скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта