АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/4985/17 Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року про відхилення заяви ОСОБА_1 щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 в загальній сумі 328 295,84 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення становило 4 305 308 грн. 46 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежилі приміщення за літерою «А» загальною площею 107,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та належать відповідачам на праві власності в рівних частках.

Указане судове рішення залишено без змін судами апеляційної і касаційної інстанцій та набрало законної сили.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд указаного рішення за нововиявленими обставинами. Як на нововиявлену обставину, послалася на те, що згідно Наказу Міністерства культури і туризму України №512/0/16-09 від 13.07.2009 року будинок АДРЕСА_1 віднесено до об'єктів культурної спадщини та є пам'яткою архітектури, а тому, предмет іпотеки, що знаходиться у зазначеному будинку, може бути відчужений лише за наявності згоди відповідного органу охорони культурної спадщини. При цьому, заявник указувала, що про зазначену обставину відповідач дізналася лише у жовтні 2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі заявник, посилаючись на доводи, викладені в заяві, яким суд першої інстанції, на думку скаржника, не надав належної оцінки, просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - задовольнити у повному обсязі. Скаржник зазначає, що відповідний наказ Міністерства культури і туризму України не підлягав обов'язковому опублікуванню, а тому, заявник під час розгляду справи по суті не знала і не могла знати про те, що будинок АДРЕСА_1 віднесено до об'єктів культурної спадщини і є пам'яткою архітектури.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що вказана заявником обставина не є нововиявленою в розумінні ст. 361 ЦПК України та не може бути підставою для перегляду рішення суду.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка зверталася із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад,фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтового рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішення справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За змістом абз. 1, 2 п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умоваминововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив в п. 5 указаної Постанови, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Нововиявленою обставиною, за твердженням відповідача, є факт віднесення предмету іпотеки до об'єктів культурної спадщини згідно Наказу Міністерства культури і туризму України №512/0/16-09 від 13.07.2009 року.

Таким чином, на момент розгляду справи по суті зазначена обставина вже існувала.

Разом з тим, перелік об'єктів культурної спадщини є загальнодоступним, а сторона відповідача, на момент розгляду справи по суті, могла знати про віднесення, починаючи з 2009 року, будинку АДРЕСА_1 до об'єктів культурної спадщини, незалежно від того, чи публікувався відповідний Наказ.

Крім того, указана заявником обставина могла бути встановлена при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, а тому не є нововиявленою в розумінні ст. 361 ЦПК України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для надання обставинам ознак нововиявлених останні повинні входити до предмета доказування у справі та мати здатність вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, Наказом, на який посилається заявник, віднесено до об'єктів культурної спадщини будинок АДРЕСА_1 вцілому. В той же час, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року не було відчужено об'єкт культурної спадщини, а звернуто стягнення на окремі нежилі приміщення, які знаходяться всередині зазначеного будинку, та, самі по собі, не є пам'яткою архітектури.

Таким чином, враховуючи наведене вище, зазначена скаржником обставина не є нововиявленою в розумінні ст. 361 ЦПК України, а, отже, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно до п.1 ч. 1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді