АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 653/161/17-ц Головуючий в І інстанції: Крапівіна О.П.
Провадження №22-ц/791/825/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Колісниченка А.Г.,

ОСОБА_1

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що вона працювала в підприємстві з 1974 році, а з 2013 року працювала на посаді головного фахівця КП ХОР «Генічеське БТІ». Через непорозуміння із керівником, наказом № 46 від 03.09.2015 року її було звільнено з роботи за «систематичне порушення трудової дисципліни п. 3 ст. 40 КЗпП України». Через порушення її прав на розрахунок при звільнення вона звернулась до суду та рішенням Генічеського районного суду від 12.08.2016 року її позов про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. 14.12.2016 року позивачка звернулась до відділу державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення суду. 15.12.2016 року було відкрите виконавче провадження та направлена постанова до КП «Генічеське БТІ» з вимогою виконання відповідно до рішення суду. 26.12.2016 року державним виконавцем було закрите виконавче провадження у звязку з його фактичним виконанням, постанову по що заявник отримала поштою 29.12.2016 року. Вважає, що підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить собою період з моменту оголошення рішення 12.08.2016 року до дня фактичного розрахунку 26.12.2016 року, що складає 8976,06 грн. Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь вищезазначену суму.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП «Генічеське БТІ» ХОР на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку з заробітної плати з 13.08.2016 року по момент фактичного розрахунку 14.12.2016 року, що складає 8594,10. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду КП «Генічеське БТІ» ХОР подало апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача на користь позивачки належить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при її звільнені по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Генічеського районного суду від 12.08.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2016 року, з КП «Генічеське БТІ» ХОР стягнуто на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в сумі 10815,54 грн. без вирахування податків та інших обовязкових платежів, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з заробітної плати (станом на 12.08.2016 року включно) в розмірі 22631,13 грн. без урахування податків та інших обовязкових платежів (а.с.4-5, 6-7).

15.12.2016 року державним виконавцем Генічеського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 653/3437/15, виданого 12.09.2016 року (а.с.8).

26.12.2016 року виконавче провадження було закінчено у звязку із його фактичним виконанням (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13 невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Такого ж правового висновку Верховний Суд України дійшов і в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, де зазначив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначені правові висновки Верховного Суду України відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи той факт, що остаточний розрахунок з позивачкою проведено 14.12.2016 року, суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.08.2016 року (наступний день після ухвалення рішення суду) по 14.12.2016 року (день повного фактичного розрахунку за рішенням суду) та прийнявши до уваги розмір середньоденного заробітку позивачки та врахувавши кількість днів затримки виконання рішення суду вірно встановив, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 8594,10 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначено період стягнення, оскільки рішення суду від 12.08.2016 року не набуло законної сили і не було постановлене до негайного виконання, а оскаржувалося в апеляційному порядку, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки стягнення середнього заробітку не пов'язується з днем набрання чинності рішення суду, а залежить від дати фактичного розрахунку. Крім того, реалізація права на оскарження судових рішень не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Посилання апелянта на відсутність його вини у невиконанні судового рішення про стягнення заробітної плати, не заслуговують на увагу, оскільки вина роботодавця полягає у невиплаті позивачу всіх сум, що належали йому при звільненні від підприємства, у день його звільнення, як того вимагає ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної радивідхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: А.Г. Колісниченко

ОСОБА_1