У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання частково недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02 липня 2008 року між

ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит

у вигляді грошової суми 1 009 323,60 дол. США, зі сплатою 12% річних та комісії, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 лютого 2009 року.

З метою забезпечення належного виконання кредитного зобов'язання між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд»

02 липня 2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого товариство передало банку в якості іпотеки майнові права на незакінчені будівництвом квартири, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1.

ТОВ «Альянс-Висотбуд» не виконало умови кредитного договору, у зв'язку з чим розмір заборгованості станом на 15 червня 2015 року склав 892 012,66 дол. США. На теперішній час позивачу стало відомо, що іпотечна квартира перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 16 серпня 2012 року. На думку представника позивача, перехід права власності на іпотечне майно до іншої особи, в силу

ст. 23 Закону України «Про іпотеку», не припиняє дії іпотеки,

а ОСОБА_4 набув усі права та обов'язки, які виникли за договором іпотеки від 02 липня 2008 року.

Посилаючись на наведене та на ст. 37 Закону України

«Про іпотеку», позивач просив в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Альянс-Висотбуд» у розмірі 685 000 грн - ринкової вартості квартири, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на квартиру АДРЕСА_1.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 грудня 2008 року між ним та

ТОВ «Альянс-Висотбуд» був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів, за умовами якого він проінвестував будівництво квартири

АДРЕСА_1; цільові облігації були погашені ним за актом про передачу квартири від 22 червня

2012 року, за яким погашення облігацій було здійснено відповідно до договору резервування приміщення, а саме: однокімнатної квартири, яка є предметом спору.

Згодом ОСОБА_4 було отримано свідоцтво про право власності на квартиру. ОСОБА_4 зазначив, що ТОВ «Альянс-Висотбуд» здійснило дії, які можуть призвести до втрати права власності на придбану квартиру, внаслідок неправомірно укладеного іпотечного договору, що наявність договору про іпотеку порушує охоронювані законом його права та інтереси на квартиру, що договір іпотеки є недійсним, оскільки на час укладання договору іпотеки майнові права не могли бути предметом іпотеки, а договір іпотеки був укладений в порушення Договору про співробітництво, а саме без згоди Управління капітального будівництва Одеської міської ради.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати

п 1.1 Іпотечного договору від 02 липня 2008 року в частині передачі майнових прав на вказану вище квартиру недійсним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року, у задоволенні позову

ПАТ«Укрсоцбанк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним п. 1.1 Іпотечного договору від 02 липня

2008 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що

ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка була чинною на час укладення спірного договоруіпотеки, не визначала майнові права, як предмет іпотеки.

З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що майнові права на спірну квартиру, вартість якої була сплачена позивачем у повному обсязі за договором,

не могла бути предметом іпотеки, тому ТОВ «Альянс-Висотбуд» неправомірно передало квартиру в іпотеку банку.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року

№ 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15 та від 20 квітня 2016 року № 6-2994цс15, яка відповідно до положень

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справивідхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська