АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9998/16-ц Номер провадження 22-ц/786/400/17Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача- адвоката Ольховської М.М.

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Ольховської Марини Миколаївни

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2016 року

за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А., про визнання неправомірним збільшення розміру зобов'язання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодився представник позивача адв. Ольховська М.М., яка в поданій апеляційній скарзі посилаючись на неповне з'ясування судом всіх обставин справи, необґрунтованість ухвали суду та порушення місцевим судом норм процесуального права, просила ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, застосувавши в якості забезпечення позову заборону відчуження рухомого майна, а саме -автомобіля марки Chevrolet Aveo, легковий седан, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Полтавським ВРЕВ14.02.2012 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6, видане Полтавським ВРЕВ 14.02.2012 року.

В обгрунтування доводів скарги зазначає, що, відповідно до умов спірного Додатку №2 до Угоди №361372 від 31.08.2011 року, укладеної між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто», останньому надається право в односторонньому порядку збільшувати розмір заборгованості позивача. А тому вважає, що існує ризик того, що до вирішення даної справи по суті відповідач, продовжуючи на власний розсуд, в односторонньому порядку незаконно збільшувати суму боргу позивача, набуде підстав для звернення стягнення на предмет застави, відповідно до договору застави, законність положення якого щодо можливості зміни розміру забезпеченого заставою зобов'язання позивача, також є предметом даного цивільного позову.

Вказує, що суд першої інстанції не встановив, що існує ризик протиправного заволодіння майном позивача з боку відповідача на підставі укладених договорів, законність окремих положень яких оспорюється ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ольховська М.М. апеляційну скаргу підтримала та прохала її задовольнити.

Представниктретьої особи поклалася на розсуд суду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: визнати недійсним положення Додатку №2 до Угоди №361372 від 31.08.2011 року, укладеної між ОСОБА_4 та ТОВ «АВТО ПРОСТО», відповідно до якого поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків, авансових платежів та інших платежів, передбачених угодою; визнати недійсним п.1.7 договору застави від 14.02.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «АВТО-ПРОСТО», посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 431 (а.с.3-7).

02.12.2016 року позивачем до місцевого суду була подана заява про забезпечення позову, в якій останній просив застосувати в якості забезпечення позову заборону відчуження рухомого майна, а саме: автомобіля CHEVROLET AVEO, легковий седан, кузов № НОМЕР_2, 2011 року випуску, колір сірий, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований Полтавським ВРЕР 14.02.2012 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6, видане Полтавським ВРЕР 14.02.2012 року (а.с.34-36).

В обґрунтування даної заяви зазначив, що ОСОБА_4 є власником автомобіля марки CHEVROLET AVEO, легковий седан, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску, колір сірий, державний номер НОМЕР_3, зареєстрований Полтавським ВРЕР 14.02.2012 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6, видане Полтавським ВРЕР 14.02.2012 року.

Вважає, що у зв'язку з тим, що між ним та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» виник спір щодо розміру заборгованості, на підставі якої відповідач може звернути стягнення на належний позивачу автомобіль, відповідно до договору застави від 14.02.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто просто», наявні підстави вважати доцільним застосування заходів забезпечення позову щодо заборони відчуження автомобіля CHEVROLET AVEO.

02.12.2016 року Октябрським районним судом м. Полтави було винесено ухвалу про відкриття провадження по даній цивільній справі та призначено її до розгляду (а.с.41).

У подальшому, 02.12.2016 року місцевим судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с.43).

При постановленні оскаржуваної ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд виходив із того, що позивач просив накласти заборону на відчуження рухомого майна, а саме автомобіля марки CHEVROLET AVEO, яке належить йому на праві приватної власності. Окрім того, зазначав, що, позивачем у заяві не наведено обґрунтованих причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, та в чому полягає існуюча реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення.

Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За правилом ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною третьою ст.152 ЦПК України установлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У відповідності до роз'яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року №9, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Застосовані заходи забезпечення позову повинні не перевищувати обсягу пред'явлених позивачем позовних вимог, тобто повинні бути співмірними».

З наведеного вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до наведених норм закону, при вирішенні питання про доцільність застосування заходів забезпечення позову, суд повинен з'ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам, окрім того переконатись в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив накласти заборону на відчуження автомобіля CHEVROLET AVEO, легковий седан, 2011 року випуску, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. (а.с.34-36).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_4 просить визнати недійсними положення Додатку №2 до Угоди №361372 від 31.08.2011 року та п.1.7 договору застави від 14.02.2012 року, а саме щодо того, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків, авансових платежів та інших платежів, передбачених угодою.

Оскільки, відповідно до умов спірного Додатку №2 до Угоди №361372 від 31.08.2011 року, ТОВ «Авто Просто» надається право в односторонньому порядку збільшувати розмір заборгованості позивача, то колегія суддів приходить до висновку, що існує ризик того, що до вирішення даної справи по суті відповідач, продовжуючи на власний розсуд, в односторонньому порядку збільшувати суму боргу позивача, набуде підстав для звернення стягнення на предмет застави на підставі договору застави, положення якого є предметом цивільного спору, а тому невжиття відповідних заходів по забезпеченню позову може призвести до порушення законних прав та інтересів позивача, а також може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Відтак, колегія суддів вважає, що аналіз доказів по справі та наведених норм права дають підстави для висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити або скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.ст.315,317 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Ольховської Марини Миколаївни - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2016 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_4 від 02 грудня 2016 року про забезпечення позову, - задовольнити.

Застосувати в якості забезпечення позову заборону відчуження рухомого майна, а саме: автомобіля марки CHEVROLET AVEO, легковий седан, кузов № НОМЕР_2, 2011 року випуску, колір сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Полтавським ВРЕР 14.12.2012 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун