Справа №263/9152/16-ц
Провадження №2/263/95/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» (далі СК «МЖК «Машинобудівник») про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання внести відомості до трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В:

21.07.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до СК «МЖК «Машинобудівник», просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ №1 від 21.06.2016 року про її звільнення з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник»; відмінити запис у трудовій книжки про звільнення з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник» за ст.38 КЗпП України зроблену 22.06.2016 року; поновити її на посаді майстра СК «МЖК «Машинобудівник»; стягнути з СК «МЖК «Машинобудівник» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Обґрунтування позовних вимог повязане за наявності тільки трудової книжки, в якій за порядковим номером 28 зроблений запис : «22.06.2016 року. Звільнена за ст.38 КЗпП України. Наказ №1 від 21.06.2016 року» та виписки із наказу №1 від 21.06.2016 року із якого вбачається, що позивач за наказом голови правління СК «МЖК «Машинобудівник» ОСОБА_3 звільнена від виконання обовязків майстра СК «МЖК «Машинобудівник» з 22.06.2016 року, з нею необхідно провести з 22.06.2016 року остаточний розрахунок згідно п.4 ст.36 КЗпП України. За наявності цих документів позивач зазначила, що працювала майстром у відповідача згідно наказу №12 від 17.11.2011 року, з 22.06.2016 року її звільнили з займаної посади, про що вона дізналася випадково 24.06.2016 року, в цей же день її ознайомили з наказом про звільнення, видали трудову книжку. Вважає її звільнення незаконним оскільки ніякої заяви про звільнення за власним бажанням не писала. За відсутності певних документів, просила суд витребувати у відповідача довідку про розмір її заробітної плати за останні шість місяців, накази про прийом на роботу та звільнення.

Отримавши позовну заяву відповідач надав суду заперечення проти позову, виписку із Статуту СК «МЖК «Машинобудівник», повний текст наказу №1 від 21.06.2016 року, штатний розклад СК «МЖК «Машинобудівник» на 1.07.2016 року у кількості 9 штатних одиниць, протокол засідання правління СК «МЖК «Машинобудівник» від 22.06.2016 року.

Із заперечень відповідача вбачається, що в штатному розкладі СК «МЖК «Машинобудівник», затвердженому 1.07.2016 року відсутня посада майстра. Доводи позивач про її звільнення за п.4 ст.36 КЗпП України чи ст.38 КЗпП України не відповідають дійсності, фактично за наказом №1 від 21.06.2016 року вона була звільнена з займаної посади з 22.06.2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України внаслідок скорочення штату працівників. Оскільки в Наказі не вказані підстави для звільнення позивача (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України), а здійснена запис про звільнення в трудовій книжки за ст.38 КЗпП України є помилковою, відповідач вважає, що суд у відповідності з Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» повинен доповнити п.3 наказу №1 від 21.06.2016 року формулюванням причини звільнення позивача: «п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників)», а в п.28 трудової книжки змінити формулювання причини звільнення, замінивши «ст.38 КЗпП України» на «п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників)». За наведеними обставинами не має підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отримавши наведені заперечення та дізнавшись про позицію відповідача щодо обставин її звільнення, позивач 11.11.2016 року надала суду уточнюючу позовну заяву, в якій в обґрунтування позовних вимог, посилаючись на норми трудового законодавство щодо незаконного звільнення, просила суд: наказ №1 від 21.06.2016 року про її звільнення з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник» скасувати; запис у трудовій книжки про звільнення з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник» за ст.38 КЗпП України визнати недійсною; зобовязати керівника СК «МЖК «Машинобудівник» внести відомості в трудову книжку про визнання запису про її звільнення з посади майстра недійсним; поновити її на посаді майстра СК «МЖК «Машинобудівник»; стягнути з СК «МЖК «Машинобудівник» на її користь заробітну плату в сумі 12561,48 грн. за час вимушеного прогулу, яку вона самостійно розрахувала на підставі даних про заробітну плату отриманих нею 20.10.2016 року з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя. Крім того, знову просила суд витребувати у відповідача довідку про розмір її заробітної плати за останні шість місяців роботи для правильного розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Незважаючи на численні звернення позивача, вимоги суду до відповідача щодо надання даних про розмір заробітної плати позивача та штатного розкладу СК «МЖК «Машинобудівник» до її звільнення, відповідач самостійно таких даних не надав посилаючись на їх відсутність, разом з тим за наявною можливістю не вжив заходів щодо поновлення вказаних документів.

22.12.2016 року позивач знов надала суду уточнюючу позовну заву, просила суд: визнати незаконним та скасувати п.3, п.4наказу №1 від 21.06.2016 року про її звільнення з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник», здійснення остаточного розрахунку майстру ОСОБА_1, відповідно ст.36 п.4 КЗпП України; визнати недійсним запис у трудовій книжки про звільнення з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник» за ст.38 КЗпП України; зобовязати керівника СК «МЖК «Машинобудівник» внести відомості в трудову книжку про визнання запису про її звільнення з посади майстра недійсним; поновити її на посаді майстра СК «МЖК «Машинобудівник»; стягнути з СК «МЖК «Машинобудівник» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу на час прийняття рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволені, посилаючись на те, що ніякої заяви про звільнення вона не писала, ніхто її заздалегідь не попереджав про скорочення штату працівників СК «МЖК «Машинобудівник», нову посаду діловода ніхто їй не пропонував.

Представники відповідача СК «МЖК «Машинобудівник» ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на обставини вже в наведених запереченнях, крім того враховуючи аналогію права, з урахуванням ч.3 ст.235 КЗпП України, просили зменшити розмір середньої заробітної плати позивачу за час вимушеного прогулу, оскільки з її вини, внаслідок уточнення позовних вимог, тривалий час здійснювався судовий розгляд у справі щодо спірних правових відносин.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спірних правових відносив, суд перш за все керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, зазначені: дата первинної реєстрації Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» - 11.07.1997 року, ідентифікаційний код 25096478, дата останньої реєстраційної дії 19.07.2016 року, керівник ОСОБА_3. (а.с.29)

За заявою ОСОБА_2 від 16.11.2011 року та наказу відповідача СК «МЖК «Машинобудівник» №12 від 17.11.2011 року позивача прийнято на роботу СК «МЖК «Машинобудівник» на посаду майстра з 17.11.2011 року з окладом 1648 грн., про що свідчить відповідний запис в трудовій книжці серії БТ-І №9210886, отже між позивачем та відповідачем, за вимогами ст.23 КЗпП України, був укладений безстроковий трудовій договір на невизначений строк. (а.с.5,88-89).

Згідно наказу №1 від 21.06.2016 року голови правління ОСОБА_3, в частині, що стосується позивача ОСОБА_2, за п.3 та п.4 : «Звільнено від виконання обовязків майстра СК «МЖК «Машинобудівник» ОСОБА_2 з 22.06.2016 року»; «Голові правління ОСОБА_3 з 22.06.2016 року провести остаточний розрахунок ОСОБА_2 майстру, згідно ст.36 п.4 КЗпП України», з яким позивач ознайомилась 24.06.2016 року, в той же день отримала трудову книжку. (а.с.6,25,39)

Слід зазначити, що за п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

В трудовій книжці ОСОБА_2 серії БТ-І №9210886, на виконання наказу про звільнення №1 від 21.06.2016 року, відповідачем за порядковим номером 28 зроблений запис : «22.06.2016 рік. Звільнена за ст.38 КЗпП України. Наказ №1 від 21.06.2016 року». Запис засвідчена підписом Голови правління СК «МЖК «Машинобудівник» ОСОБА_3 та печаткою СК «МЖК «Машинобудівник». Згідно вказаної трудової книжки позивач до теперішнього чаму не працює. (а.с.5,32-33)

На виконання вимог ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним органу письмово за два тижні.

За даною нормою закону припинення трудового договору може мати місце лише тоді, коли подача заяви про звільнення є добровільним волевиявленням працівника.

Твердження позивача ОСОБА_2 проте, що нею не писалась та не подавалась заява про звільнення за власним бажанням відповідачем не спростоване та визнається, тому ця обставина за ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

За приписами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року:

- п.2.3. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;

- п.2.4. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше

тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) .

Аналіз змісту наказу про звільнення ОСОБА_2 та норми матеріального права - п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України вказує на незаконне звільнення позивача, так як із наказу не вбачається за якою саме підставою вона звільнена, з ініціативи працівника чи з ініціативи власника, а запис в трудовій книжці позивача не відповідає тексту наказу про звільнення.

Стосовно посилання відповідача, як на підставу у відмові позивачу в задоволені позовної вимоги про поновлення на роботі, на помилкове здійснення запису в трудовій книжки про звільнення за ст.38 КЗпП України, та фактичне звільнення позивача за наказом №1 від 21.06.2016 року з займаної посади з 22.06.2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України внаслідок скорочення штату працівників, слід зазначити наступне.

Посилання відповідача про особливості вирішення спірних правових відносин без застосування норм КЗпП України, враховуючи вимоги Закону України «Про споживчу кооперацію» від 10.04.1992 року N2265-XII, без наведення конкретного посилання на норми закону, є помилковим та не відповідає дійсності.

За статтею 4 Закону N 2265-XII , відносини, пов'язані із створенням і діяльністю споживчої

кооперації, регулюються цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Згідно загальних положень Статуту СК «МЖК «Машинобудівник», діяльність кооперативу регулюється Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про обєднання громадян», Цивільним, Житловим, Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх обєднань визначається законодавством та їх статутами.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, в тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебували знимив трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

Враховуючи наведене, за відсутності в Статуті СК «МЖК «Машинобудівник» положень щодо регулювання звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що для вирішення спірних правових відносин слід застосувати вимоги та положення КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, згідно з ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Щодо спірних правових відносин, ввязаних із скороченням штату працівників, на якому наполягає відповідач, судом встановлено наступне.

Як вже було зазначено, саме за наказом голови правління ОСОБА_3 №1 від 21.06.2016 року позивача ОСОБА_2 було звільнено від виконання обовязків майстра СК «МЖК «Машинобудівник».

Разом з тим, надані відповідачем документи свідчать про те, що :

- за Статутом СК «МЖК «Машинобудівник», саме до компетенції вищого органу управління кооперативу, яким є загальні збори його членів, відноситься прийняття рішення про ліквідацію чи реорганізацію кооперативу (а.с.22). До часу звільнення ОСОБА_2 таке рішення вищим органом управління кооперативу не приймалося;

- за штатними розкладами СК «МЖК «Машинобудівник» до видання 21.06.2016 року наказу про звільнення ОСОБА_2, після його видання, аж до 1.07.2016 року посада майстра зберігалася в штатному розкладі відповідача, тільки 1.07.2016 року головою правління ОСОБА_3 був затверджений новий штатний розклад за яким відсутня посада майстра, введена посада діловода. (а.с.26) Отже твердження позивача про звільнення ОСОБА_2 за «п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, внаслідок скорочення штату працівників не відповідає дійсності;

- за протоколом №1 засідання правління СК «МЖК «Машинобудівник» від 22.06.2016 року, ОСОБА_3 затверджено на посаді голови правління СК «МЖК «Машинобудівник» з 22.06.2016 року (а.с.27); за наказом №2 членів правління СК «МЖК «Машинобудівник» від 21.06.2016 року, ОСОБА_3 призначено на посаду голови правління СК «МЖК «Машинобудівник» з 22.05.2016 року (а.с.93); за наказом №1 від 21.06.2016 року голови правління ОСОБА_3 були звільнені з роботи, саме з 22.06.2016 року позивач ОСОБА_2 та голова правління СК «МЖК «Машинобудівник» ОСОБА_5 Зміст протоколу, наказів свідчать про те, що 21.06.2016 року ОСОБА_3 ще не мала повноважень голови правління СК «МЖК «Машинобудівник», тому незаконно видала наказ про звільнення ОСОБА_2

Крім наведеного, суду стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що за 2 місяці до дати звільнення ОСОБА_2 з посади майстра за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, вона була попереджена про наступне вивільнення, їй пропонувалася інша робота в кооперативі.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки судом встановлено істотні порушення законодавства при звільненні ОСОБА_2 з посади майстра СК «МЖК «Машинобудівник», суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно визнання незаконними та скасування п.3 та п.4, в частині, що стосується ОСОБА_1, наказу №1 голови правління Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» ОСОБА_3 від 21.06.2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, на виконання вимог ст. 235 КЗпП України, суд приходить до висновку, про наявність підстав для поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді майстра СК «МЖК «Машинобудівник».

Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що заява ОСОБА_2 про поновлення на роботі розглядається менше року, тривалий розгляд справи, вже за наведеними обставами, мав місце не з вини позивача, а саме з вини відповідача, суд не вбачає підстав для зменшення виплати позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, на якому безпідставно наполягає відповідач.

При розрахунку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід врахувати наступні обставини.

Сторони, які беруть у справі, визнали наступні обставини:

- останнім днем роботи ОСОБА_2 в СК «МЖК «Машинобудівник» є 21.06.2016 року;

- середньомісячна заробітна плата позивача ОСОБА_2 у СК «МЖК «Машинобудівник» складає 2380 грн.;

- середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_2 І.C.у СК «МЖК «Машинобудівник» складає 110,70 грн., які за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

За умови роботи ОСОБА_2 в СК «МЖК «Машинобудівник» з 22.06.2016року по 27.01.2017 року кількість робочих днів складає 153; відповідно середньомісячна заробітна плата за вказаний період складає 16937,10 грн., із розрахунку: 110,70 х 153 = 16937,10.

Враховуючи положення ст.43 Конституції України, де йдеться про те, що кожний має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею…, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, задоволення позову ОСОБА_2 в наведеній частині позовних вимог, є належним судовим захистом порушених прав позивача і за таких обставин не має потреби щодо зобовязання відповідача внести відомості до трудової книжки, оскільки на виконання рішення суду відповідач повинен сам внести відповідні відомості до трудової книжки позивача на виконання вимог положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави - судовий збір в сумі 2756 грн. ( по 1378 грн. за вимоги майнового характеру та немайнового).

На підставі п.2,4 ст.367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення про поновлення позивача ОСОБА_2 на роботі та виплати присудженої їй заробітної плати за один місяць в сумі 2380 грн.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,218,367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» про визнання незаконними звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання внести відомості до трудової книжки - задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати п.3 та п.4, в частині, що стосується ОСОБА_1, наказу №1 голови правління Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» ОСОБА_3 від 21.06.2016 року про звільнення ОСОБА_1 від виконання обовязків майстра СК «МЖК «Машинобудівник» з 22.06.2016 року та проведення остаточного розрахунку ОСОБА_1 з 22.06.2016 року, згідно п.4 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді майстра Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» (Код ) з 22.06.2016 року.

Стягнути з Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» (Код ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2016 року по 27.01.2017 року у сумі 16937,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» (Код ) на користь держави несплачений судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 551,20 грн. та вимоги немайнового характеру в сумі 551,20 грн., на загальну суму 1102,40 грн.

На підставі п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в частині платежу за один місяць в сумі 2380 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневій районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : П.І. Папаценко