Справа №521/1842/17
Провадження №2-о/521/116/17
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

07 лютого 2017 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Леонов О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 06.02.2017 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду.

Згідно ст.235 ч.3 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 235 ЦПК України справи окремого суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заявником є фізична чи юридична особа, за заявою якої відкрито провадження у справі. Як заявники можуть виступати різноманітні фізичні та юридичні особи залежно від конкретної категорії справ окремого провадження.

Всіх решта осіб, які беруть участь у справах окремого провадження (крім представників), закон визначає як заінтересованих осіб. До них належать усі особи, чиї права та інтереси можуть зачіпатися ухваленим рішенням. Тобто, заінтересовані особи в справах окремого провадження це учасники цивільного процесу, права та охоронювані законом інтереси яких може зачепити ухвалене у справі рішення суду, що у підсумку може притягнути за собою обовязок вчинення ними будь-яких дій або ж змінити їх правовий статус.

Слід також зазначити, що право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 ЦК України (далі ЦК). Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобовязальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

Пунктом 2 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що спори, повязані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції.

Відповідно до пункту 2 ППВССУ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).

Справи про право власності підлягають розгляду судами загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Тобто позивачем у позовах про визнання права власності може бути лише особа, яка вже є власником.

Таким чином, заявник має право звернутися до суду за захистом права власності в позовному провадженні.

Виходячи з вищевикладеного, заявникам слід уточнити свої вимоги.

Таким чином, заява не відповідає вимогам встановленим законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» N 2 від 12.06.2009 року, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

У випадку, якщо заявник виконає усі вимоги, передбачені ст. 119 ЦПК України у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатися поданою у день первісного звернення до суду.

Суддя розяснює, що у випадку, якщо позивач не виконає усі вимоги, передбачені ст. ст. 119, 120 ЦПК України у встановлений судом строк, то позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню заяви із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 119, 120, 121 Цивільного процесуального Кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без руху.

Надати заявникам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявниками ухвали.

Ухвала в частині визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом п'яти днів, з дня її винесення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.С. Леонов