Справа № 175/1591/16-ц
Провадження № 2/175/639/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2017 року сел. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.

за участю секретаря Мельник Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Слобожанське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 жовтня 2007 року між фізичною особою ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_1 та фізичною особою ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2, було укладено Договір позики про отримання останнім від позивача грошової суми в розмірі 10 000 (десять тисяч) євро, що за офіційним курсом НБУ на день отримання грошових коштів становило 72 260 (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят) гривень 00 коп. На виконання умов вказаного договору 26 жовтня 2007 року позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 72 260 (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят) гривень 00 коп. Про отримання вказаної грошової суми відповідачем на ім'я позивача було написано письмову розписку. Згідно умов договору укладеного між Позивачем та Відповідачем - останній брав на себе зобов'язання повернути отримані грошові кошти в строк до 26 жовтня 2009 року. Про вказаний факт відповідач власноручно підтвердив у вищевказаній письмовій розписці. Також у відповідності до умов укладеного відповідач брав на себе зобов'язання сплатити позивачу за користування отриманими в борг грошовими коштами проценти в розмірі 15% річних від загальної суми грошових коштів. Станом на 26 жовтня 2009 року відповідач взяті на себе, згідно умов вищевказаного договору, зобов'язання в повному обсязі не виконав, зобов'язання виконувалися лише в частині погашення заборгованості нарахованих на проценти, проте погашення заборгованості за основним боргом не проводив взагалі. З метою погашення виниклої заборгованості, між Позивачем та Відповідачем було досягнуто домовленості про продовження строку дії укладеного Договору позики (укладеного на підставі раніше наданої розписки) на тих самих умовах без зазначення кінцевого терміну повного погашення заборгованості. В подальшому відповідач продовжував сплачувати позивачу нараховані проценти у вищевказаному розмірі, без погашення основної суми заборгованості.

23 травня 2011 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією змінити умови вищезазначеного Договору, а саме: пропонував збільшити суму отриманих в борг грошових коштів загальної суми, що еквівалентна 32 028 (тридцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 28 євроцентів і станом на день зробленої пропозиції складало за офіційним курсом НБУ 363 777 (триста шістдесят три тисячі сімсот сімдесят сім) грн., а завдяки збільшень отриманих від позивача грошових коштів змінити процентну ставку за користування грошовими коштами з 15% річних до 2% щомісячно. Згідно вказаної пропозиції процентна ставка в розмірі 2% щомісячно відраховувалась від грошової суми еквівалентній 32 028 (тридцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 28 євроцентів па день сплати процентів (останній день відповідного місяця) тобто фактично становила суму еквівалентній 640 (шістсот сорок) Євро 56 євроцентів, кінцевий термін повного погашення заборгованості не зазначався, повне погашення заборгованості повинно було бути здійснено протягом семи днів з моменту заявлення ним вимоги про це. Таким чином сторонами договору позики фактично було досягнуто домовленості, що зазначений договір укладається на невизначений термін.

Оскільки Позивач на протязі досить тривалого часу (крім особистих ділових стосунків ділові стосунки мали місце і між підприємствами Позивача та Відповідача) підтримував ділові стосунки з Відповідачем - він погодився на вищевказану пропозицію.

23 травня 2011 року особисто Відповідачем було отримано від Позивача грошові кошти в сумі еквівалентній 22 028 (двадцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 28 євроцентів, що на день укладення вказаного Договору становило 250 197 (двісті п'ятдесят тисяч сто дев'яносто сім) грн. 20 коп. Таким чином загальна сума отриманих відповідачем грошових коштів склала 32 028 (тридцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 28 євроцентів, що на день їх отримання становило 363 777 (триста шістдесят три тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 20 коп.

Починаючи з 23 червня 2011 року відповідачем щомісячно проводилось погашення нарахованих процентів за умовами укладеного Договору в розмірі еквівалентному 2% від загальної суми отриманих грошових коштів - від суми еквівалентній 32 028 (тридцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 28 євроцентів, в перерахунку до гривні на останній день поточного місяця (Строк виплати процентів за Договором).

Проте починаючи з березня 2014 року Відповідач перестав сплачувати проценти за користування отриманих від нього грошових коштів.

На неодноразові звернення та вимоги Позивача в повному обсязі виконати взяті на себе зобов'язання Відповідач лише обіцяв виконати їх, проте в подальшому жодних оплат не проводив.

Позивачем було вжито всі можливі заходи для досудового врегулювання виниклого спору, але Відповідачем в свою чергу жодної спроби врегулювати спір саме таким чином прийнято не було.

З урахуванням вищевикладеного сума виниклої заборгованості за договором позики станом на 14 квітня 2016 року складає 1 283 791 (один мільйон двісті вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна) грн. 69 коп.. з яких: заборгованість за отриманими грошовими коштами згідно умов Договору - 922 086 (дев'ятсот двадцять дві тисячі вісімдесят шість) грн. 69 коп. (еквівалент 32 028 (тридцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 02 євроценти на офіційним курсом НБУ на 14 квітня 2016 року), заборгованість за процентами згідно умов Договору - 361 704 (триста шістдесят одна тисяча сімсот чотири) грн. 85 коп.; інфляційні витрати згідно ст. 652 Цивільного кодексу України - 45 591 (сорок п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто одна) грн. 69 коп.

Таким чином термін позовної давності відносно правовідносин, що виникли між Позивачем Відповідачем за умовами Договору позики укладеного між Позивачем та Відповідачем 26 жовтня 2007 року (з подальшою редакцією 23 червня 2011 року) починається 01 квітня 2014 року - день наступний за днем невиконання Відповідачем умов зазначеного Договору. Приймаючи до уваги вищевказані факти термін позовної давності за умовами вказаного Договору позики спливає 01 квітня 2017 року.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 52030, на користь ОСОБА_1, ПІП: НОМЕР_1 в якості заборгованості за Договором позики грошових коштів укладеного 26 жовтня 2007 року грошові кошти в сумі 1 283 791 (один мільйон двісті вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна) грн. 69 коп.. з яких: заборгованість за отриманими грошовими коштами Згідно умов Договору - 922 086 (дев'ятсот двадцять дві тисячі вісімдесят шість) грн. 69 коп. (еквівалент 32 028 (тридцять дві тисячі двадцять вісім) Євро 28 євроценти за офіційним курсом НБУ на 14 квітні 2016 року); заборгованість за процентами згідно умов Договору - 361 704 (триста шістдесят одна тисяча сімсот чотири) грн. 85 коп.; інфляційні витрати згідно ст. 652 Цивільного кодексу України - 45 591 (сорок п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто одна) грн. 69 коп.

Стягнути з Відповідача на користь позивача ОСОБА_1 внесений судовий збір в сумі 6890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Відповідач надав суду заперечення на позов, в якому вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу за розпискою від 26.10.2007 р., необґрунтовані, такими що не відповідають ні обставинам справи, ні вимогам діючого законодавства, отже в позові має бути відмовлено в повному обсязі. Згідно розписки від 26.10.2007 р. ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 суму в розмірі 10000 євро зі сплатою 15 % річних та строком повернення - до 26.10.2009 р. Відповідач визнає факт того, що 26.10.2007 р. він позичив у позивача грошові кошти в національній валюті України в розмірі 72260 грн., що за курсом НБУ на той день дорівнювало 10000 євро. Відповідач на виконання своїх зобов'язань за розпискою в термін до 26.10.2009 р. повністю сплатив суму боргу за розпискою в еквіваленті 10000 євро та суму відсотків з розрахунку (15% річних - в еквіваленті 3000 євро). Позивач розписку про повне погашення суми боргу за розпискою не надав, посилаючись на дружні стосунки між сторонами та довірливі відносини. Щодо посилань позивача на домовленість сторін про відтермінування строків повернення боргу, переукладення договору у 2011 році та збільшення суми зобов'язання в зв'язку з отриманням ще однієї суми позики 23.05.2011 р. в еквіваленті 22028 євро, то позивач проти таких доводів заперечує та не визнає факт такої домовленості між сторонами та не визнає факт отримання від ОСОБА_1 суми коштів в еквіваленті 22028 євро 23.05.2011 р.. оскільки такої події насправді не було. В зв'язку з наведеним, відповідач заперечує і факт сплати ним коштів ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу по розписці від 27.10.2007 р. на протязі 2011-2014 роках, оскільки свої зобов'язання на цей період за розпискою від 27.10.2007 р. відповідач вже виконав. Стосовно суми боргу за розпискою від 27.10.2007 р., суду необхідно врахувати також обставини пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що дані правовідносин між позивачем та відповідачем виникли за договором позики від 26 жовтня 2007 року, у 2011 році додатково позивачем було надано відповідачеві ще грошові кошти у розмірі 22028,28 євро, до 04.2014 року відповідачем сплачувались відсотки за користування грошовими коштами, а з 01.04.2014 року виплати не проводились. Вважає, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки, перебіг строку починається 01 квітня 2014 року, з дня невиконання умов зазначеного договору. Приймаючи до уваги вищевказані факти термін позовної давності за умовами вказаного договору позики спливає 01 квітня 2017 року. Просив позов задовольнити, та додав, що підтвердження курсу НБУ на день отримання коштів матеріалами справи не підтверджено, та до позовної заяви не надавались.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за договором позики від 26 жовтня 2007 року відповідачем грошові кошти було повернуто, але на підставі дружніх стосунків розписка ним не була забрана. Заперечував отримання відповідачем додаткових коштів та переукладення договору позики у 2011 році, що нічим не підтверджується. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки вважає, що строк почав свій перебіг з 27.10.2009 року та сплив 27.10.2012 року. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким, останній отримав 10000 Євро в борг під 15% річних з щомісячною виплатою відсоткової ставки в передостанній день місяця 1,3 %, строком на 2 роки.

Факт одержання відповідачем грошей підтверджується розпискою від 27.10.2007 року, з якої вбачається, що відповідач отримав позику саме у сумі 10000 Євро (арк.с.7).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обовязковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника).

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що відповідач власноручно написав розписку та підписав її особисто, що не заперечувалося представником відповідача.

Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Судом встановлено, що розписка від 27.10.2007 року знаходиться у позивача.

Посилання позивача на те, що 23 травня 2011 року сторонами було змінено договір позики від 27.10.2007 року згідно з якими, позивачем було надано відповідачу грошові кошти в сумі еквівалентній 22028,28 євро, що становило 250197,20 грн., а також змінено процентну ставку з 15% річних на 2% щомісячно, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки не підтверджено документально факт передання відповідачу вищевказаної суми грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем копії розписок та копію розрахунку заборгованості, суд не може прийняти як належним та допустимим доказом, оскільки дані документи не підтверджують факту здійснення платежів ОСОБА_2 в рахунок сплати за договором позики в 2012-2013 роках, оскільки не несуть посилання на договір позики і не свідчать, що розрахунки здійснювалися саме за договором позики від 27.10.2007 року, переукладеним в 2011 р..

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До правовідносин, що виникли застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Верховний Суд України у справі № 6-169цс14 висловив правову позицію, що за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що договір позики від 27 жовтня 2007 року укладався строком на 2 роки, тобто до 27 жовтня 2009 року. Перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочинається з 28 жовтня 2009 року, а закінчується 28 жовтня 2012 року.

Приймаючи до уваги те, що позивач дізнався про порушення свого права 28 жовтня 2009 року, а підстави для переривання позовної давності, а також зміна умов договору позики в 2011 році не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, позовну заяву зареєстровано судом 19 квітня 2016 року, тобто позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, отже суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові дана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України,є обов'язковою для судів.

Отже, строк позовної давності, передбаченийст.257 ЦК України, сплив, а поважних причин такого пропуску позивачами не наведено.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно дост.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.10,11,57-61,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.252,253,256-268,526,530,545, 546, 553, 554, 625, 631, 634, 1046-1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Новік