Справа № 639/8302/16-ц
Провадження № 2/639/456/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що шлюб з відповідачем зареєстровано 17.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 385.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 зазначила, що спільне життя між подружжям з травня 2016 року не складається через різні погляди на життя, виявилося, що сторони є зовсім різними людьми, несумісними за характером, з різними поглядами на сімейне життя. Сторони поступово віддалилися один від одного, втратили почуття взаєморозуміння, понад шість місяців взагалі не можуть знайти спільної мови.

Подружжя припинило вести спільне господарство та планувати сімейний бюджет. Позивач зазначила, що кошти на утримання їх спільної дитини та задоволення її потреб повністю виділяє відповідач, а її вихованням вони займаються вдвох.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2016 року.

На даний час позивач, її повнолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач та їх спільна з відповідачем донька проживають в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, позивач зазначає, що вона народилася та виросла у Клинцівському районі Брянської області Російської Федерації, згодом переїхала до м. Харкова, а її батьки залишилися жити в Російській Федерації.

У липні 2013 року раптово помер батько позивача, а її мати, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на даний час тяжко хвора, залишилася сама. Після чергового серцевого нападу у 2014 році їй була зроблена операція на серці із встановленням кардіостимулятора, у звязку з чим їй встановлена друга група інвалідності, вона не може самостійно доглядати за собою та потребує постійного стороннього догляду.

До спільної згоди щодо поїздки та мешкання позивача у м. Клинці Брянської області Російської Федерації з метою догляду за хворою матірю сторони не дійшли, через що ОСОБА_1 має намір після розлучення з відповідачем переїхати до своєї матері та доглядати за нею.

Також, позивач зазначила, що відповідач перебуває на військовій службі, відноситься до старшого офіцерського складу, має гідний заробіток, шкідливих звичок не має, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає та являється авторитетом для їх дітей.

Подальше спільне життя і збереження сімї та шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їх дитини. Також, ОСОБА_1 впевнена, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин подружжя, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. Тому, позивач вважає, що це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі, у звязку з чим позивач просить строку для примирення не надавати. Позивач вважає, що їх спільна дитина має проживати з відповідачем, це відповідатиме інтересам їх дитини.

Спорів майнового характеру на даний час немає.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 просить залишити їй шлюбне прізвище.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника Управління служб та просили при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо.

Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог щодо розірвання шлюбу між сторонами, підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сімя існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки.

Зі свідоцтва про шлюб Серіїї 1-ВЛ № 014129, виданого 17.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, вбачається, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище «Попелкова» на прізвище чоловіка «Ібрагімова» (а.с. 15). При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем заявлено вимогу про залишення її шлюбного прізвища, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити її шлюбне прізвище - «Ібрагімова».

З матеріалів справи вбачається, через те, що мати позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, тяжко хворіє та є інвалідом другої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою філіалу № 12 ФДУ «ГБ МСЕ по Брянській області» серії МСЕ-2004 № 3733762 (а.с. 34), у позивача виникла необхідність виїхати до Російської Федерації на проживання до своєї матері та догляду за нею.

У звязку з чим, позивач просить суд визначити місце проживання після розірвання шлюбу малолітньої доньки сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком ОСОБА_2.

Так, судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 257981, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова 06.02.2004 (а.с. 16).

Як вище зазначалось, позивач при укладенні шлюбу з відповідачем змінила своє дівоче прізвище «Попелкова» на прізвище чоловіка «Ібрагімова».

Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області № 131 від 13.02.2017 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживатимуть окремо, оскільки позивач збирається покинути країну та виїхати до Російської Федерації на проживання разом зі своєю матірю, яка потребує догляду у звязку з хворобою.

З висновку Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР № 131 від 13.02.2017 вбачається, що батько дитини працює, має стабільний заробіток, позитивно характеризується, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, відповідально ставиться до навчання та виховання доньки. Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2, де для дитини створено належні умови для проживання, навчання та розвитку.

З'ясовуючи обставини дотримання вимог законодавства щодо встановлення місця проживання малолітньої доньки, судом встановлено, що дитина не заперчує проти визначення свого місця проживання разом з батьком, ОСОБА_6, про що зазначено у висновку Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР № 131 від 13.02.2017, адже дитині виповнилося 13 років, внаслідок чого вона набула право на висловлення особистої думки щодо місця проживання.

У судовому засіданні відповідач не заперечував щодо встановлення міця проживання доньки разом з батьком.

Отже, враховуючи ставлення до дитини обох батьків, участь у вихованні, особисте бажання дитини проживати за місцем проживання батька, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батька, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 57, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 217 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного Кодексу України, Декларацією прав дитини від 20.11.1959, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 17.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 385.

Після розірвання шлюбу залишити позивачеві шлюбне прізвище «Ібрагімова».

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк