Справа № 161/1241/17
Провадження № 2/161/1349/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіна А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 05 лютого 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким він позичив ОСОБА_2 240 000 грн. на строк до 01 вересня 2016 року без нарахування відсотків. Відповідно до п.2 цього договору позики відповідач повинен був повернути позичені гроші 01 вересня 2016 року в місті Києві шляхом передачі суми готівкою.

Зазначає, що 19 липня 2016 року він направив на поштову адресу відповідача письмове нагадування про необхідність повернення коштів, а 18 листопада 2016 року направив письмову вимогу про повернення позики. Однак, відповідач до теперішнього часу борг не повернув і взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав.

З огляду на наведене просить стягнути на його користь борг за договором позики в сумі 240 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, 22 березня 2017 року подав суду заяву, якою просив справу розглядати за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що згідно договору позики грошей від 05 лютого 2016 року, укладеного між сторонами (далі Договір позики), ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 240 000 грн. до 01 вересня 2016 року без нарахування відсотків. Повернення позиченої суми грошей має бути здійснено 01 вересня 2016 року в місті Києві шляхом передачі суми готівкою ОСОБА_1 (а.с.3).

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №317.

Також судом встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернув позивачу борг в сумі 240 000 грн., чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач своєю заявою позовні вимоги визнав, жодних заперечень на спростування вказаних позивачем обставин справи не навів.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ОСОБА_1 240 000 грн. боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 213, 214, 215, 222, 226 ЦПК України, ст.ст..526, 527, 533, 1046, 1047 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) 240 000,00 грн. (двісті сорок тисяч гривень нуль копійок) боргу за договором позики від 05 лютого 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) в судовий збір в розмірі 2 400,00 грн. (дві тисячі чотириста гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.