У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № CL-700/1657/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 48 930 швейцарських франків зі сплатою 12,49 % річних строком до 18 липня 2014 року.

Крім того, 10 жовтня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладений договір про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1 000 грн

ОСОБА_6 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 30 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 42 440,65 швейцарських франків.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу портфелю, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № CL-700/1657/2008.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42 440,65 швейцарських франків.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 156 405 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Судами порушені норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток. У частині 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Тобто, належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, є розписка про отримання судової повістки.

Як вбачається з матеріалів справи, повістки, надіслані на адресу відповідача, поверталися не врученими, у зв'язку «з закінченням терміну зберігання». Відповідач жодного разу не був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення без належного повідомлення відповідача, позбавив останнього можливості ознайомитися з позовними вимогами, з урахуванням їх уточнень, та подати заперечення на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень, що призвело до поверхневого розгляду справи та передчасного висновку про задоволення позовних вимог. Відповідач був позбавлений права надати заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Тобто зазначені порушення норм цивільного процесуального закону є істотними, так як впливають на висновок суду і не можуть бути виправлені на етапах перегляду судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про наявність судового спору та неповідомлення його про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74−76 ЦПК України, чим, окрім іншого, порушено і вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на вказані порушення норм процесуального права уваги не звернув.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 343−345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак