АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/512/17 Справа № 203/1250/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючої - судді Каратаєвої Л.О.,

суддів - Пищиди М.М., Демченко Е.Л.

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 01 грудня 2014 року, в сумі 31879,46 доларів США, що еквівалентно 479990 грн. 32 коп., з яких: 14879,18 доларів США, що еквівалентно 224027 грн. 08 коп. заборгованість за кредитом; 11979,43 доларів США, що еквівалентно 180367 грн. 25 коп. заборгованість по процентам; 5020,85 доларів США, що еквівалентно 75595 грн. 99 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Стягнуто на користь позивача державне мито 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а всього 1820 грн. В іншій частині позову відмовлено (том 2 а.с.111-112).

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (том 2 а.с.120-123).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ВАТ «Сведбанк» та правонаступником останнього - ПАТ «Сведбанк» (після зміни назви ПАТ «Омега Банк»), як кредитором та ОСОБА_2, як позичальником, було укладено кредитний договір №0304/0307/64-007, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 33552 долари США (том 1 а.с.8-12,23).

Виконання банком своїх зобовязань підтверджено заявою № 656/2 від 23 березня 2007 року на видачу готівки (том 1 а.с.13).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, п.2.1, 2.2, банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (том 1 а.с.159-160).

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу б/н (том 1 а.с.182-186), відповідно до якого п.п.2.1, 2.2, клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Серед переданих за вказаними договорами факторингу значиться й договір № 0304/0307/64-007 від 23 березня 2007 року, що підтверджується витягами з акту прийому-передачі та відповідними реєстрами, нотаріально посвідчені копії яких були оглянуті судом при розгляді справи.

Відповідно до п.4 виписки № 1 з протоколу № 9 Спостережної Ради АТ «Сведбанк» від 20 листопада 2012 року, ТОВ «Вектор Плюс» надано право передачі боргових зобов'язань, відступлених йому банком, ТОВ «Кредитні ініціативи» (том 2 а.с.63).

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора в зобовязанні на ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло статусу нового кредитора.

Станом на 01 грудня 2014 року до відповідача заявлено вимоги щодо суми 776776 грн. 31 коп., з яких: 224027 грн. 08 коп. заборгованість за кредитом, 180367 грн. 25 коп. заборгованість по відсотках, 372381 грн. 98 коп. пеня.

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції посилався на умови кредитного договору та договір факторингу та дійшов до висновку про обґрунтованість задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 14879,18 доларів США, що еквівалентно 224027 грн. 08 коп.; заборгованість по процентам в сумі 11979,43 доларів США, що еквівалентно 180367 грн. 25 коп.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції застосував положення ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України та врахував положення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, стягнув пеню в межах річного строку позовної давності в сумі 5020,85 доларів США, що еквівалентно 75595 грн. 99 коп.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в повному обсязі виходячи з наступного.

За змістом ч.4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають з суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст.. 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 цього Кодексу ).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2387цс15 від 06 квітня 2016 року, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що 14 серпня 2008 року за актом опису й арешту майна, у ОСОБА_2С вилучено. в рахунок погашення боргу за договором застави автомобіль марки NISSAN TEANA 2007 р.в. державний номер АЕ № 2412ВI (том 1 а.с.82-83).

Відповідно до висновку спеціаліста ринкова вартість NISSAN TEANA 2007 р.в. державний номер АЕ № 2412ВI станом на 21 серпня 2008 року складає 155187,00 грн. без урахування ПДВ (том 1 а.с.80).

Як вбачається з постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського управління юстиції про повернення виконавчого документу стягувачеві від 11.09.2009 року, відповідно до протоколу № 08/156/09/З-13т-1 від 31.08.09 переможцем аукціону став ОСОБА_3, ціна продажу без ПДВ склала 156500,00 грн. Кошти перераховано переможцем аукціону на депозитний рахунок відділу за оплату автомобіля NISSAN TEANA, 2007 р.в. (том 1 а.с. 62-63).

Згідно ч.1, 6 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому ст.. 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу.

Відповідно до ст. 31 Закону, обтяжувач розподіляє доходи від продажу предмета забезпечувального обтяження в такій черговості: 1) покриття витрат на організацію продажу предмета забезпечувального обтяження; 2) задоволення забезпечених обтяженням вимог обтяжувачів з вищим пріоритетом; 3) задоволення власної забезпеченої обтяженням вимоги; 4) задоволення забезпечених обтяженням вимог обтяжувачів з нижчим пріоритетом; 5) повернення решти боржнику.

Продаж предмета обтяження є підставою для припинення всіх існуючих забезпечувальних та публічних обтяжень щодо відповідного рухомого майна, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

Правила, встановлені цією статтею, також застосовуються в разі реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах за рішенням суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в частині нарахування процентів та пені не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено що від реалізації предмету застави не погашений повністю кредит.

Відповідно до вимог ст. 526, 530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися заставою.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу», - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом із питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" та ст. 590 ЦК України застосовуються лише в частині, що йому не суперечить.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим законом. Статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про заставу», - у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Відповідно до п. 40, 42 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Згідно ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах

Відповідно до вимог ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 595 ЦК України кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника. Право притримання рухомого майна, відповідно до ст. 21 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є забезпечувальним обтяженням, тому обсяг вимог які можуть ним забезпечуватись, закріплений в ст. 22 зазначеного Закону.

З аналізу зазначених норм закону та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, вилучивши у позичальника 14 серпня 2008 року заставний автомобіль в заклад в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0304/0307/64-007 від 23 березня 2007 року та який було відчужено банком для погашення заборгованості за кредитним договором лише 31 серпня 2010 року, притримував у себе заставний автомобіль більше року, не повідомив про це боржника, не повідомив боржника про те як здійснюється реалізація заставного автомобіля, коли вона здійснена та за яку ціну реалізовується заставний автомобіль.

Банк зобовязаний у відповідності до вимог закону надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу заставного автомобіля.

Однак, свого обовязку банк не виконав, що підтверджується матеріалами справи.

Після реалізації предмета застави банк не повідомив позичальника про те, що вартість реалізованого заставного майна недостатня для повного задоволення вимог заставодержателя.

Вказані порушення вимог чинного законодавства з боку банку призвели до порушення прав позичальника, оскільки банком безпідставно нараховані штрафні санкції за невиконання позичальником зобовязань по погашенню заборгованості по кредиту, щодо наявності якої позичальник не був повідомлений.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.. 611 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Зі змісту ст..613 ЦК України випливає, що у разі якщо боржник доведе, що не виконав грошове зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора.

Таким чином, ураховуючи суть кредитних зобов'язань, факт порушення кредитором договору застави рухомого майна, що зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора, з урахуванням того, що відповідач не знав, що має заборгованість за кредитним договором, оскільки банком 14 серпня 2008 року у нього було вилучено автомобіль, який він придбав у кредит, ціна якого в договорі застави обумовлена більша, аніж заборгованість за кредитом за якою звернуто стягнення на предмет застави, у звязку з чим відповідачем доведено суду, що він не виконував грошові зобовязання перед позивачем за виною кредитора через його прострочення, а тому відповідач звільняється від відповідальності щодо повернення кредиту на час прострочення кредитора.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами та пенею за несвоєчасне погашення заборгованості.

Однак колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є належним кредитором по справі, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема з журналу судового засідання вбачається, що 17 лютого 2014 року суд першої інстанції замінив позивача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи». Щодо відсутність доказів, отримання відповідачем письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, як на підставу відмови у задоволенні позову судом не приймаються до уваги, тому що відповідно до положень ст.1082 ЦПК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта, або фактора письмове повідомлення про відступлення права вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконує цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Доводи апеляційної скарги щодо фальшивості письмових доказів позивача по справі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 01 квітня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0304/0307/64-007 від 23 березня 2007 року, в сумі 14879,18 Доларів США, що еквівалентно 224027 грн. 08 коп. В задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам та пені відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: