Справа № 362/5422/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/17/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 02.02.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

20 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, де просив стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 21 125,11 грн., а з ОСОБА_2, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність і визнаного винним у скоєнні пригоди, - франшизу в розмірі 510 грн., завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки - 29 749,89 грн., 10 000 грн. моральної шкоди, 6 000 грн. витрат на правову допомогу, 3 600 грн. недоотриманих доходів від оренди автомобіля, судові витрати пропорційно з обох відповідачів у розмірі 709,85 грн., посилаючись на скоєння останнім 09 квітня 2015 року ДТП і пошкодження автомобіля «Субару», держномер АІ 55 38 ВІ.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 21 125,11 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 211,25 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 франшизу в розмірі 510 грн., завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки в розмірі 29 749,89 грн., 1 000 грн. моральної шкоди та 6 000 грн. витрат, понесених на правову допомогу, а всього 37 259,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 372,60 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що автомобіль, який належить позивачу на праві власності, пошкоджено внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2, цивільна-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», страховою компанією в порушення вимог закону у місячний строк не здійснено виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_3.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення на користь позивача із Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» страхового відшкодування в межах передбачених полісом страхування в розмірі 21 125,11 грн., а з ОСОБА_2 - різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою стягнутою із страховика в розмірі 29 749,89 грн., а також 510 грн. франшизи.

Щодо вимоги про стягнення 3 600 грн. недоотриманих доходів від оренди автомобіля, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем неналежно підтверджено достовірність проведення Товариством з обмеженою відповідальністю «ай.ті.ес.сервіс» орендної плати за договором оренди автомобіля НОМЕР_1, посвідченим 26 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2057.

З урахуванням характеру та обсягу фізичних та моральних страждань, перенесених позивачем через неправомірні дії відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що на користь позивача підлягає відшкодуванню із відповідача моральна шкода в розмірі 1 000 грн.

Крім цього, за вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене суд вбачає правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 6 000 грн. витрат, понесених на правову допомогу та 372,60 грн. сплаченого судового збору, а також для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 211,25 грн. судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Крім цього зазначає, що судом першої інстанції не розмежовано, що таке вартість матеріального збитку і що таке вартість відновлювального ремонту, невірно визначений розмір судового збору, який підлягає стягненню, та вимога щодо сплати понесених витрат на правову допомогу позивачем мала бути заявлена до страхової компанії.

Просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 франшизи в розмірі 510 грн, завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки в розмірі 29 749,89 грн., 1 000 грн. моральної шкоди та 6 000 грн. витрат понесених на правову допомогу, судових витрат в розмірі 372,60 грн. скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в зазначеній частині позовних вимог.

Суд, закінчивши зясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне задовольнити частково заявлені апеляційні вимоги, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 квітня 2014 року ОСОБА_2 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» ( а.с. 12, 73 ).

У відповідності до правочину, забезпеченим транспортним засобом є «Фольксваген», держномер АІ 65 28 СН, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмір 50 000 грн., а франшиза - 510 грн. ( там же ).

09 квітня 2015 року, близько 11 години 05 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», держномер АІ 65 28 СН, по вул. Декабристів в м. Василькові, при виконанні маневру розвороту не з крайнього лівого положення, не надав дороги автомобілю «Субару», держномер АІ 55 38 ВІ, що рухався у попутному напрямку.

У результаті автомобіль, належний позивачу був пошкоджений.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. ( а.с. 8 ).

09 квітня та 15 травня 2015 року ОСОБА_3 звертався із заявою до страховика про настання страхового випадку та необхідності здійснення страхового відшкодування ( а.с. 9-10, 11 ).

За ініціативою Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" 14 травня 2015 року проведена ФОП ОСОБА_4 оцінка вартості заподіяної в результаті ДТП шкоди позивачу, яка визначена у розмірі 25 275,33 грн. ( а.с. 50-61, 76-87, 100-111 ).

У зв'язку із цим, товариством складений 01 липня 2015 року страховий акт №17317, згідно якого ОСОБА_3 визначений розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи та ПДВ у розмірі 21 125,11 грн., яке позивачу не виплачено ( а.с. 73-74, 97-98 ).

А тому, ОСОБА_3 20 липня 2015 року звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами та сплатив 709,85 грн. ( а.с. 1-6, 23 ).

При цьому, надав суду рахунок від 15 квітня 2015 року про вартість робіт, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 51 385 грн. та акт виконаних робіт, списання запасних частин і матеріалів на цю ж суму від 17 червня 2015 року, квитанції про сплату ФОП ОСОБА_5 09 липня 2015 року - 31 000 грн., 10 липня 2015 року - 20 385 грн. ( а.с. 13-14, 15-16, 17, 242, 243, 244-245, 246-247 ).

Ухвалюючи рішенння по справі, суд першої інстанції виходив із обгрунтованості заявлених вимог і достовірності наданих позивачем доказів щодо розміру заподіяної йому шкоди.

Однак, судом апеляційної інстанції, з метою визначення дійсної вартості заподіяної шкоди ОСОБА_3, за ініціативою відповідача, проведена по справі 12 грудня 2016 року Черкаським відділенням КНДІСЕ судова автотоварознавча експертиза за результатами якої її величина становить 22 262,96 грн. ( а.с. 189-191, 213-224 ).

Зазначений розмір шкоди, на переконання суду другої інстанції, відповідає дійсності, оскільки повністю грунтується на доказах по справі та відповідає, майже повністю, розміру, визначеному ФОП ОСОБА_4 - 25 275,33 грн.

При цьому, експертом врахована вартість запасних частин, які не зазначені в акті технічного огляду від 16 квітня 2015 року ( а.с. 62-63 ).

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, унаслідок чого ухвалив неправильне рішення з приводу заявлених позивачем вимог до ОСОБА_2 і без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 11, 58-60, 88, 212-213 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення зазначених норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, на переконання суду другої інстанції, підтвердились у ході апеляційного розгляду справи.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення заявлених до ОСОБА_2 вимог згідно положень ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового про часткове задоволення позову на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 11, 58-60, 88, 212-213 ЦПК України.

При цьому, відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду на підставі ст. 1194 ЦК України в розмірі 1 137,85 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди, який встановлений апеляційним судом, та страховим відшкодуванням, розмір якого ні позивачем, ні страховиком не оспорений ( 22 262,96 - 21 125,11 ).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу виходячи із викладеного, характеру порушення його немайнового права, яке захищається, наряду з іншими законами, і Конституцією України, глибини та обсягу душевних страждань, які він зазнав у звязку з пошкодженням майна і викликаних необхідністю захисту свого майнового інтересу в судовому порядку, що негативно впливає на його фізичний та психічний стан, інших негативних наслідків, які мають істотне значення, вимог розумності, виваженості і справедливості, положень п.п. 2, 3, 9, 10 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року, на переконання апеляційного суду, необхідно визначити у розмірі 1 000 грн.

А тому, вимоги позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди у сумі, що перевищує зазначений розмір, не грунтуються на матеріалах справи.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи із цих задоволених вимог, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 487,20 ( 1 218 х 0,2 + 1 218 х 0,2 ) грн.

Решта вимог позивача не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

23 червня 2015 року ОСОБА_3 уклав договір із ФОП ОСОБА_6 про надання правової допомоги ( а.с. 18 ).

У відповідності до п. 2.1. правочину, послуги замовнику надаються безпосередньо виконавцем або залученими згідно із ч. 2 ст. 902 ЦК України відповідними спеціалістами шляхом, зокрема, представництва замовника в Голосіїіському районному суді м. Києва ( там же ).

Будь-яких застережень з цього приводу, змін чи доповнень до угоди зазначених сторін, матеріали справи не містять.

Однак, справа розглядалась Васильківським міськрайонним судом Київської області, а не зазначеним в договорі місцевим судом.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3 600 грн. недоотриманих доходів від оренди автомобіля, то дана вимога задоволенню також не підлягає, з огляду на наступне.

06 листопада 2013 року позивач та ТОВ «Ай.Ті.Ес.Сервіс» уклали між собою договір оренди автомобіля «Субару», держномер АІ 5538 ВІ, який посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2057 ( а.с. 21-22 ).

Доказів передачі траспортного засобу товариству та його використання за правочином позивач суду не надав.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів про достовірність цього доказу, унаслідок чого суд апеляційної інстанції відносить його до числа документів невідомого походження, а відтак він не є належним та допустимим доказом у справі згідно положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10, що є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Відтак, вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, неотриманих доходів, з точки зору суду другої інстанції заявлені необгрунтовано.

При цьому, рішення суду першої інстанції про стягнення страхового відшкодування не оспорюється учасниками процесу, грунтується, з точки зору суду другої інстанції, на доказах по справі, ухвалено з додержанням матеріального та процесуального права, а тому воно в цій частині підлягає залишенню без змін у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в частині вирішення заявлених до ОСОБА_2 вимог скасувати і ухвалити за ними нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 1 137,85 грн., немайнову - 1 000 грн., судовий збір - 487,20 грн.

В решті позову до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення в частині стягнення страхового відшкодування, судового збору із Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_7