АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Писанець В.А.
№22-ц/796/2645/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства праці та соціальної політики України, Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва про стягнення недонарахованої і недовиплаченої заробітної плати, стягнення невиплачених грошових коштів (відпускних) та компенсацію моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства праці та соціальної політики України, Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва про стягнення недонарахованої і недовиплаченої заробітної плати, стягнення невиплачених грошових коштів (відпускних) та компенсацію моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства праці та соціальної політики України, Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва про стягнення недонарахованої і недоплаченої заробітної плати, стягнення невиплачених грошових коштів (відпускних) та компенсацію моральної шкоди закрито.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається, що виключно позивачу належить право вибору суду і він скористався цим правом, зокрема, звернувся до суду з цивільним позовом, оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлені, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 31 січня 2017 року, а відповідачам відповідно 27 та 26 січня 2017 року. Представник Міністерства праці та соціальної політики України направив суду клопотання з проханням розглянути справу за відсутності їх представника.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у позивача виник із суб'єктами владних повноважень з приводу виконання останніми управлінських функцій, тобто дані відносини є публічно-правовими, а тому існують підстави, які унеможливлюють розгляд даних позовних вимог у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з Міністерства праці та соціальної політики України, Управління державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва на його користь у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 10 009 грн та заподіяної моральної шкоди 75 000 грн. (а.с. 6)

У мотивування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що Українським державним інститутом скла м. Костянтинівки, правонаступником якого є Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут скла м. Костянтинівки», неправильно розрахована заробітна плата та невиплачені відпускні, у зв'язку з чим Міністерством праці та соціальної політики України йому встановлено пенсію у мінімальному розмірі. Вважає, що саме з вини Міністерства праці та соціальної політики України йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 10 009 грн та моральну шкоду в розмірі 75 000 грн, яку йому мають виплатити відповідачі. При цьому, посилався на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1172, ч. 1 ст. 1174 ЦК України. (а.с. 2-6).

У п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За положеннями ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У п. 3,4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20.05.2013 року роз'яснено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції: понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України; визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України; встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України); встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

У апеляційній скарзі позивач обґрунтовано посилається на те, що він заявив цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому в зв'язку з неправильним розрахунком та невиплатою заробітної плати, недорахованими і не невиплаченими відпускними.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не порушував питання про визнання бездіяльності відповідачів або одного з них протиправною. У позовній заяві позивач просить лише відшкодувати йому заподіяну шкоду за рахунок відповідачів, що складається з недонарахованої і недовиплаченої заробітної плати за період з 01.01.1996 року по 28.09.2000 року в сумі 8 663 грн та недорахованих і не виплачених відпускних за три оплачувані щорічні відпустки за 1997-1998 рік, 1998-1999 рік, 1999-2000 рік в сумі 1 346 грн., що становить загальну суму 10 009 грн, та відшкодувати моральну шкоду.

Позивачу належить право вибору способу захисту порушеного прав і він скористався цим правом, зокрема, звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Наведене свідчить про відсутність між сторонами публічно-правового спору, а тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з поверненням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.Д.Українець

Судді М.І.Оніщук

В.А.Шебуєва