Справа № 138/3825/16-ц
Провадження №:2/138/178/17
06 лютого 2017 року м. Могилів - Подільський
Могилів - Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючої судді Жикевич Т.Б.,
за участю секретаря Алєкєєвої І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Могилеві - Подільському Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. В даному будинку, крім власника, зареєстровані відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які в дані квартирі не проживають з 26 листопада 2014 року. На даний час позивач виявив намір продати вказану вище квартиру, але відповідачі не бажають знятись з місця реєстрації за власним бажанням.
Враховуючи той факт, що відповідачі не проживають в квартирі позивача з 2014 року та те, що жодних інших домовленостей між сторонами спору не було позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною йому квартирою.
В судове засідання сторони спору не з'явились.
Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином за місцем реєстрації.
Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2. Дані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу серія НАЕ711465 від 26.11.2014 та витягом від 26.11.2014 №30048484. Попереднім власником була ОСОБА_4 (а.с.7-9).
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.
Згідно довідки № 242 від 19.12.2016 виданої головою ЖБК № 9, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, дійсно зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, за даною адресою з 2014 року не проживають (а.с.10).
Статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.
Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Доказів, які б спростовували факт відсутності відповідачів за адресою місця реєстрації менше ніж 1 рік в матеріалах справи не має.
Враховуючи викладене суд, вирішуючи спір за наявними у справі доказами, приходить до переконання, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку.
При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Зважаючи на зміст положень вказаних вище норм права, а також встановлені обставини, зокрема те, що відповідачі не проживають в квартирі належній позивачу і, як зазначає позивач, такий строк перевищує 1 рік, та те, що вони не є співвласниками даної квартири, суд вважає законними вимоги позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.
Разом з тим, позов містив дві вимоги немайнового характеру, однак позивач сплатив судовий збір лише за предявлення однієї такої вимоги, а тому, враховуючи, що суд ухвалює рішення про задоволення позову, такі витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 197, 209, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 6 по вул. Дністровська, 12 в м. Могилів-Подільський Вінницької області.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 6 по вул. Дністровська, 12 в м. Могилів-Подільський Вінницької області.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Т.Б.Жикевич