Справа № 523/8542/15-ц
Провадження №2/523/539/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації,

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля в розмірі 133 935,50 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу ними було придбано автомобіль НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу відповідач без її згоди продав автомобіль. Таким чином, вважаючи автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що має право на 1/2 частину його вартості, яку просить стягнути. Вартість 1/2 частини автомобіля визначила на підставі середньої ціни із даних відкритого ринку автомобілів в довіднику «Бюлетень авто товарознавця».

Представник позивачки вимоги позову підтримав в судовому засіданні.

Представник відповідача вимоги позову не визнала та пояснила, що визнання права особистої приватної власності на автомобіль за відповідачем не ґрунтується на законі, оскільки автомобіль належить третій особі, договір купівлі-продажу укладений між відповідачем та третьою особою недійсним не визнано, а відповідач не уповноважував позивачку звертатися до суду із позовом в його інтересах. Крім того, зазначила, що визначення вартості 1/2 частини автомобіля за допомогою «Бюлетеня авто товарознавця» чинним законодавством не передбачено. Вартість майна, що підлягає поділу може бути визначена за погодженням сторін, а у випадку відсутності погодження, ринкова вартість визначається шляхом проведення відповідної товарознавчої експертизи.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.10.1996р., по 18.04.2013р. Під час шлюбу, а саме 22.12.2007 року було придбано автомобіль НОМЕР_1, право власності на який було зареєстровано на імя ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу, а саме 26.10.2013р., ОСОБА_2, без письмової згоди ОСОБА_1, продав, а ОСОБА_3, придбала вище зазначений автомобіль.

В силу ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК україни встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за кошти, які належали їй, йому особисто.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК).

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, визначено, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення, за клопотанням сторони, призначається експертиза.

Вирішуючи питання про поділ майна, у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною другою та третьою статті 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна буде встановлено, що один із подружжя здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Звернення позивача із вимогами на користь відповідача (визнання особистої приватної власності на автомобіль) суперечить вимогам ст. ст. 3, 10, 11 ЦПК України.

Визначення вартості транспортного засобу на підставі «Бюлетеня автотоварознавця» суперечить розясненням викладених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року.

З іншими вимогами, або з інших підстав, позивачка до суду не зверталася.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: