Ухвала

іменем україни

6 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 1 червня 2009 року працював на посаді заступника генерального директора з кадрових питань комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» (далі - КВП ДМР «Міськводоканал»). Наказом відповідача від 22 січня 2014 року № 7-з його було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку на підставі наказів № 184-п від 22 жовтня 2013 року «Про скорочення штату» та № 383-к від 23 жовтня 2013 року «Про скорочення штату».

Позивач вважаючи своє звільнення незаконним, просив скасувати наказ від 22 січня 2014 року № 7-з, поновити його на посаді заступника генерального директора з кадрових питань КВП ДМР «Міськводоканал» з 22 січня 2014 року, стягнути з відповідача на його користь: заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у сумі 100 878 грн 96 коп. за період з 23 січня 2014 року по 21 квітня 2015 року; допомогу на оздоровлення до основної щорічної відпустки за 2009 - 2014 роки згідно колективного договору на 2009 рік у сумі 36 050 грн; грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 14 226 грн 52 коп.; грошову оплату за листком непрацездатності АВЛ № 269947 від 6 січня 2011 року; відшкодувати моральну шкоду у сумі 20 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з КВП ДМР «Міськводоканал» на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2 263 грн 31 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку скасовано та у задоволенні зазначених вимог відмовлено. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та з урахуванням часткового скасування апеляційним судом рішення місцевого суду, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, виходячи із того, що у КВП ДМР «Міськводоканал» відбулося скорочення штату, про наступне звільнення позивач був повідомлений своєчасно, на час звільнення іншої роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві не було, а від запропонованих посад позивач відмовився. При цьому позивач не надав суду доказів того, що він мав переважне право на залишення на роботі. З урахуванням цього суди правильно вважали, що звільнення позивача відбулося з дотриманням трудового законодавства, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок судів відповідає встановленим у справі обставинам та ґрунтується на вимогах закону.

З урахуванням цього наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: