Головуючий суду 1 інстанції - Іванова О.М.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 419/2735/16-ц
Провадження № 22ц/782/983/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Лозко Ю.П., Яреська А.В.
за участю секретаря Коротенка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а:

09 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 28.07.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 порушив взяте на себе зобов`язання перед Банком щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.08.2016 року склала 59726,50 грн., з них: 8223,31 грн. - заборгованість за кредитом, 45770,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2832,21 грн. - штраф (відсоткова складова), які Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якої просив відповідача, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог про порушеннях відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань протягом розгляду справи, оскільки з 2008 року той почав неналежно їх виконувати, але Банк до суду звернувся лише у вересні 2016 року.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права з огляду на наступне.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на умови кредитного договору, підписавши заяву разом та погодившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Укладення між відповідачем та банком договору, підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с. 16).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 20).
Свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_1 не виконав, а тому утворилася заборгованість, яка станом 25.08.2016 року склала 59726,50 грн., з них 8223,31 грн. - заборгованість за кредитом, 45770,98 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2650,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2832,21 грн. - штраф (відсоткова складова) (а.с. 4-15).
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (картрахунок 642589) вбачається, що зміна кредитних лімітів відбувалася: 16.02.2010 року встановлено кредитний ліміт 2800 грн., 03.03.2010 року - 2800 грн., 01.02.2011 року - 4400 грн., 22.06.2012 року - 6100 грн. (а.с. 59).

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зі справи вбачається, що обґрунтовуючи позов, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов та Правил надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно із заявою ОСОБА_1 про видачу кредиту він надав згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, також тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Умови кредитного договору відповідачем не оспорюються.

Як свідчить розрахунок заборгованості та пояснення відповідача у суді апеляційної інстанції, починаючи з 2008 року, він постійно користувався кредитною карткою, при цьому періодично частково погашав заборгованість перед Банком, кілька років тому картка йому була замінена на нову, строк дії якої продовжено до вересня 2015 року, останню операцію з використанням картки, а саме оплата частками за придбаний товар - він проводив 08 квітня 2014 року.

Наведене підтверджується випискою по картрахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 61-75), розрахунком заборгованості за договором №б/н від 28.07.2008 року, в якому зазначено розмір поточної та простроченої заборгованості, кількість днів прострочення, процента ставка за порушення умов договору, а також наведено розрахунок комісії і пені, та довідкою Банку про перевипуск кредитної картки терміном дії 27.01.2012 року 09/15 (а.с. 60).

З виписки по картрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 дійсно з 2008 року по 08 квітня 2014 року користувач кредитною карткою, використовуючи її як платіжний засіб (а.с. 61-675).

Вказані обставини визнав у суді апеляційної інстанції і сам відповідач ОСОБА_1 , тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

За положеннями п.п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, з правом банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Згідно п.6.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Оскільки відмова у задоволенні позову з підстав застосування позовної давності можлива лише у випадку доведеності позову, адже недоведеність позову є самостійною підставою для цього (п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»), висновки суду про порушення ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, ніким не оскаржуються, підтверджено матеріалами суду, тому колегія суддів їх погоджує.

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду, в апеляційній скарзі зазначив, що ним не пропущений строк позовної давності, оскільки по закінченню строку дії кредитної картки, виданої Банком у 2008 році, остання була перевипущена Банком зі строком дії до вересня 2015 року, відповідач користувався нею, здійснював оплату у магазинах, знімав кошти з банкоматів тощо, вносив платежі в рахунок повернення кредитних коштів, про що свідчить виписка по рахунку клієнта.

За таких обставин колегія суддів погоджує такий довід апеляційної скарги і вважає, що судом помилково було задоволено заяву відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зважаючи на те, що строк дії кредитного договору у даній справі закінчився лише у вересні 2015 року, оскільки відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі строком дії картки до вересня 2015 року, і періодично частково виконував свої зобов`язання по погашенню кредиту з 2008 року, щомісячно вносячи платежі на виконання умов договору з 07.08.2008 року до 25.01.2014 року, за винятком червня 2009 року, липня 2011 року, лютого, березня, квітня, травня, червня 2014 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, і іншого під час розгляду справи не встановлено, тому висновок суду про пропуск ПАТ КБ «Приват Банк» строку позовної давності суперечить матеріалам справи та є недоведеним.

Обговорюючи питання про розмір заборгованості, колегія суддів бере до уваги, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області Гречишкін Сергій Петрович № А-6970 від 24.01.2017 року в період з 06.08.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО (а.с. 147), є учасником бойових дій на підставі Рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішній справі від 21.08.2015 року №16/1/Х111/72 (а.с. 178), має посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 22.09.2015 року на підставі довідки про безпосередню участь особи в АТО від 07.08.2015 року (а.с. 42 зв.).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час.

Визнаючи позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 45770,98 грн., штрафів у сумі 250 грн. та 2832,21 грн. обґрунтованими і відмовляючи у позові у зв`язку із спливом позовної давності, суд першої інстанції не перевірив заперечень відповідача проти позову та не дав оцінки доказам відповідача про те, що останній у період з 06.08.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції в районі проведення операції на території Луганської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на:

військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей ( підпункт 1 пункту 1 статті 3 із змінами, внесеними згідно із Законами № 1014-V від 11.05.2007, № 1194-VII від 09.04.2014).

Згідно довідки Управління МВС України у Луганській області Гречишкін С.П. проходив службу в управлінні, зокрема: з 19.06.2013-28.02.2015 - міліціонер відділення №1 взводу №1 роти №2 спеціального батальону судової міліції «Грифон», 28.02.2015-06.11.2015 - міліціонер відділення №1 взводу №2 спеціальної роти судової міліції «Грифон», 07.11.2015-26.12.2016 поліцейський батальону поліції особливого призначення (а.с. 179).

З урахуванням наведеного слід дійти висновку про розповсюдження вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на відповідача ОСОБА_1 та ненарахування йому процентів за користування кредитом, починаючи з 17 березня 2014 року, а також ненарахування йому штрафних санкцій за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором: штрафу у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 2932,21 грн. (процентна складова), які нараховані станом на час подання позову.

Що ж до заборгованості за пенею та комісією у сумі 2650,00 грн., то вона підлягає стягненню, оскільки, як встановлено в суді апеляційної інстанції, вказана сума є лише комісією, нарахованою відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою (а.с. 22), а не пенею.

Оскільки неправильне застосування судом зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, а також невідповідність висновків суду обставинам справи призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про частково задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача: заборгованості за кредитом 8223,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 573,66 грн., заборгованість за комісією 2650,99 грн., а загалом 13878,24 грн.

Одночасно відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати сплачений судовий збір за подання позову 1378,00 грн. та 1515,80 грн. за подання апеляційної скарги, а загалом 2893,80 грн. При цьому вказаний розмір не може бути обмежений пропорційно до суми задоволеного позову, оскільки вказані ставки є мінімальними з огляду на ставки судового збору, встановлені ст. 4 закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент вчинення вказаних процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів
В и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року

скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.07.2008 року у сумі 13878,24 грн. та судові витрати у сумі 2893,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.
Головуючий

Судді: