Ухвала

іменем україни

8 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2006 року до неї звернувся її син ОСОБА_6 із пропозицією укласти угоду про довічне її утримання, а вона, у свою чергу, має передати йому квартиру АДРЕСА_1.

12 жовтня 2006 року вона, довіряючи своєму сину і вважаючи, що підписує договір довічного утримання, підписала договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Про цей обман зі сторони відповідача вона дізналася пізніше.

Також позивач зазначала, що у договорі купівлі-продажу квартири було зазначено, що її вартість становить 20 тис. грн, з яких 17 тис. грн вона повинна була отримати до підписання договору, а 3 тис. грн - у строк до 12 листопада 2006 року. Однак кошти вона не отримала.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири від 12 жовтня 2006 року недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2012 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., недійсним. Скасовано державну реєстрацію цього договору у Державному реєстрі правочинів та Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. (а. с. 2). Відповідно до умов цього договору продавець ОСОБА_5 продала, а покупець ОСОБА_6 придбав цю квартиру, вартість якої за домовленістю сторін становила 20 тис. грн.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_5 зазначала, що вона вважала, що укладає договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу квартири.

Суд першої інстанції перевірив ці доводи позивача та визнав їх обґрунтованими, оскільки встановив, що оспорюваний договір суперечить вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, оскільки волевиявлення ОСОБА_5 при вчиненні правочину не було вільним та договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків саме щодо договору купівлі-продажу спірної квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд не дослідив всіх обставин у справі та передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на час розгляду справи в суді новим власником спірної квартири був ОСОБА_8, який придбав цю квартиру у ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 6 червня 2008 року.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Отже, розглядаючи справу, суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, вирішуючи даний спір, місцевий суд у порушення вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України не визначився з колом осіб, які повинні брати участь у справі, та не залучив їх до участі у справі, зокрема не залучив в якості сторони останнього власника спірної квартири. Крім того, суд не уточнив позовних вимог щодо витребування спірної квартири у її останнього власника.

Разом із цим апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2012 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: