АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3760/14-ц 22-ц/774/598/К/17
Справа № 214/3760/14-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/598/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,
секретар: Євтодій К.С.
за участю: представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк»- ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та уточненим зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим,
В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2014 року відповідач ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд визнати припиненим укладений між ним та Банком 14.11.2005 року договір поруки, за яким він поручився перед Банком за виконання відповідачем ОСОБА_6 взятих на себе кредитних зобовязань, посилаючись на те, що Банк неодноразово 29 січня 2009 року та 31 березня 2010 року додатковими угодами без погодження із ним змінював графік погашення кредиту, чим збільшено розмір щомісячних платежів на кінець строку погашення та підвищував процентну ставку.
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 27 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0Д05С7974ДЛ від 14.11.2005 року у розмірі 11040, 90 доларів США, з яких 9024, 05 доларів США кредитна заборгованість, 2016, 85 доларів США проценти та 5 грн. 81 коп. пеня.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк», з кожного окремо, по 428 грн. 81 коп. у рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Уточнений зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено. Визнано припиненим договір поруки №0Д05С7974П/1 від 14.11.2005 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «УкрСиббанк» з 29 лютого 2008 року. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_8М 243,60 грн. у рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з неї, як поручителя заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невідповідність висновків суду матеріалам справи.

Зокрема судом не взято до уваги, що рішенням суду встановлено, що укладеними додатковими угодами до кредитного договору Банком збільшено обсяз зобовязання без згоди із нею, як поручителем, тому вважає, що судом помилково не застосовано положення ч.1 ст.559 ЦК України про припинення поруки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_4, як поручителя. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судом встановлено, що 14 листопада 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», який надалі змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі по тексту Банк) та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір №0Д05С7974ДЛ, за умовами якого, позивач отримав 14000 дол.США кредитних коштів зі сплатою 10 відсотків річних за користування кредитом, зі строком повернення до 13.11.2020 року, а ОСОБА_6 зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.6-9).

14 листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4П, укладені окремі договори поруки, за яким вони поручились перед Банком за виконання відповідачем ОСОБА_6 взятих на себе кредитних зобовязань (а.с.20-27).

Згідно додаткових угод укладених до кредитного договору, а саме 29 січня 2009 року та 31 березня 2010 року, змінювався графік погашення кредиту зі збільшенням щомісячних платежів на кінець строку погашення та підвищенням щомісячної процентної ставки без погодження з поручителями, що підтверджується відповідними додатковими угодами до Кредитного договору (а.с.10-19).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи солідарно заборгованість за кредитним договором із позичальника ОСОБА_6 та поручителів ОСОБА_6,ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та обовязку відповідачів нести солідарну відповідальність за кредитним зобовязанням.

Однак, колегія суддів не можу у повному обсязі погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання договору кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У звязку із порушенням виконання умов укладеного кредитного договору стосовно своєчасної сплати поточних платежів станом на 07.04.2014 року утворилась заборгованість у сумі 11040,90 дол.США, що за курсом НБУ становить 128637,19 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, як з боржника та поручителів.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скраги відповідача ОСОБА_4, яка посилається на припинення дії договору поруки у звязку із збільшенням обсягу зобовязання.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобовязання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встанвоив, що додатковими угодами до кредитного договору внесено без згоди поручителів зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів. Що також встановлено під час судового розгляду і не спростовано представником позивача. Згідно додаткових угод укладених до кредитного договору, а саме 29 січня 2009 року та 31 березня 2010 року, змінювався графік погашення кредиту зі збільшенням щомісячних платежів на кінець строку погашення та підвищенням щомісячної процентної ставки без погодження з поручителями, що підтверджується відповідними додатковими угодами до Кредитного договору та новими графіками платежів (а.с.10-19).

Аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобовязанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобовязання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобовязання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобовязання).

Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обовязково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Крім того, обовязковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобовязання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобовязання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку поручителя).

Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Тобто випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобовязання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «УкрСиббанк» надав лист відправлений на імя ОСОБА_4 від 13.06.2008 року про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 01 липня 2008 року, проте доказів отримання, даного листа не надано. Крім того, доказів повідомлення поручителя про укладання додаткових угод 29 січня 2009 року та 31 березня 2010 року, якими збільшено розмір щомісячних платежів та відсоткової ставки за користування кредитними коштвами, кредитором не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у справі, яка переглядається, порука ОСОБА_4припинилася, оскільки в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя.

Отже, колегія суддів, установивши, що додатковими угодами, укладеними без згоди поручителя ОСОБА_4П, були збільшені суми щомісячного повернення кредитних коштів, збільшений розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що надало право кредитору застосувати збільшену процентну ставку за користування кредитом, внаслідок чого збільшилась відповідальність поручителя за основним зобовязанням, дійшла висновку про припинення поруки ОСОБА_4на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Крім того, колегія судідв звертає увагу, що стягуючи з відповідачів заборгованість за кредитним договором у суммі 11040, 90 доларів США, судом першої інстанції не визначено гривневий еквівалент стягнутої заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 4 липня 2011 року № 3-62гс11, від 7 жовтня 2014 року № 3-133гс14).

Судом установлено, що ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення грошових операцій в іноземній валюті, в тому числі надання кредитів в іноземній валюті. Проте, стягуючи суму заборгованості за кредитним договором, в межах заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про необхідність зазначення розміру визначеної заборгованості у гривневому еквіваленті.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості разом із поручителя ОСОБА_4 ухвалено без урахування зазначених вимог законодавства, тому на підставі п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає в цій частині скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як передбачено ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно зміню розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_6на користь ПАТ «УкрСиббанк», з кожного окремо, підлягає стягненню компенсація судових витрат по сплаті судового збору по 643,22 грн.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 27 січня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0Д05С7974ДЛ від 14.11.2005 року в розмірі 11040, 90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014 року становить 128637,19 грн., з яких 9024, 05 доларів США кредитна заборгованість, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014 року становить 105138,93 грн., 2016, 85 доларів США проценти що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014 року становить 23498,26 грн.,та 5 грн. 81 коп. пеня.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7на користь ПАТ «УкрСиббанк», з кожного окремо, по 643,22 грн. у рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про солідарне стягнення кредитної заборгованості відмовити.

В інший частині рішення судузалишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_10