РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2017 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Тесленко Т. В.,

з участю секретаря - Климченко А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей; третя особа - Служба у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

06.01.2017 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 07.12.2002 року по 31.08.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду було розірвано. З 2013 року сторони разом не проживають. За час шлюбу в них народилися діти: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4.

На теперішній час всі зазначені вище діти проживають разом з батьком, однак їхня мати не дає згоди на їх реєстрацію за місцем проживання ОСОБА_1 та постійно погрожує забрати дітей в нього. У квітні 2016 року позивач забрав усіх дітей та проживає з ними разом в АДРЕСА_1.

Оскільки, ОСОБА_1 працює, має можливість піклуватися про дітей, має постійний дохід, житлово-побутові умови проживання для дітей належні, що підтверджено актом обстеження від 13.12.2016 року, діти бажають проживати з ним, то позивач прохав визначити місце проживання усіх його дітей з ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої заявлені вимоги та прохав задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, вказавши, що вихованням дітей займається, однак не має зареєстрованого місця проживання, тому не може зареєструвати дітей та відповідно й проживати вони не

можуть з нею, а отже згодна, щоб всі їх діти проживали з позивачем.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації - ОСОБА_3 в судовому засідання не заперечувала проти задоволення вимог позивача.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2002 року по 31.08.2015 року. В період спільного проживання в них народилися діти: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.6,7,8,9).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 31.08.2015 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.3).

На данний час між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання їх дітей.

Згідно ст.152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

За ст.154 Сімейного кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В порядку ст.157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста

прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші

обставини, що мають істотне значення.

Cудом встановлено, що на час розгляду справи дітям сторін виповнилось 11, 10, 8 та 5 років.

З наданих суду позивачем доказів встановлено, що позивач працює та отримує заробітну плату, розмір якої за останні п'ять місяців складає 10769,16 грн., що підтверджується довідкою про його доходи від 15.12.2016 року № 400 (а.с.11). За місцем проживання в АДРЕСА_1 позивач характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою (а.с. 13). Також, позивач забезпечений житлом ( а.с.12,13). Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов проживання встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинку своєї матері, який знаходиться в АДРЕСА_1 з дітьми. В помешканні створені необхідні умови для проживання дітей (а.с.10.).

ОСОБА_2 зареєстрованого місця проживання не має, проживає в орендованій кімнаті будинку в АДРЕСА_2, ніде не працює, заробітку не має, тому запезпечити своїх дітей житлом та реєстрацією місця проживання на даний час не може.

Оцінюючи надані сторонами докази по справі, виходячи з їх пояснень, та з метою захисту інтересів малолітніх дітей, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання усіх дітей з їх батьком, так як діти в даний час проживають з батьком, який турбується про них. Вік дітей на думку суду дозволяє спільне проживання з батьком, так як в такому віці дитина вже не потребує постійного нагляду матері. Крім того судом встановлено, що мати дітей не заперечує, щоб вони проживали з батьком, оскільки сама не має зареєстрованого місця проживання. Тому, проживання дітей з батьком в даний час, на думку суду, є більш доцільним та відповідатиме інтересам малолітніх, чим проживання їх з матір'ю.

На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.160, 161 СК України, ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: