Справа № 188/1645/16-ц
Провадження № 2/188/87/2017
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Ніколаєвої І.К.

При секретарі Карпенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

Моторне (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1

про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и в:

До суду звернулось Моторне (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову вказали, що 16 вересня 2014 року приблизно о 6-00 годині водій ОСОБА_1 на 308 км. автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине», керуючи автомобілем «КамАЗ», військовий номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем «Джилі», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 автомобілі отримали механічні пошкодження. Під час зазначеної ДТП водій автомобіля «Джилі», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 загинув.

ОСОБА_1 визнано винним у вищезазначеній ДТП відповідно до Вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2015 р. у справі № 188/2054/14-к.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 не була забезпечена жодним чинним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність ...

27 жовтня 2014 року із заявою про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) до Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулася ОСОБА_3 - спадкоємець власника автомобіля «Джилі», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 .

На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової - відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі наданих ОСОБА_3 документів, звітів автотоварознавчих досліджень № 02/11/14 від 12.12.2014 р. та № у02/11/14 від 12.12.2014 р., наказу № 4253 від 17.18.15 р., Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень, 00 коп.). Факт сплати зазначених коштів підтверджується платіжним дорученням № 4253рв від 17 серпня 2015 р.

Додатково по зазначеній справі (№ 24581) Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило послуги аварійного комісара у розмірі 2104,58 грн. (дві тисячі сто чотири гривні 58 с зазначене підтверджується платіжним дорученням № 9295 від 14.02.2015 року.

Крім того, 28 серпня 2015 року із заявою про відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника до Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулась ОСОБА_3 .

На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наданих ОСОБА_3 документів, наказу № 4596 від 14.09.15 року., Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування (регламентна виплата) у сумі 9 621,00 грн. Факт сплати зазначених коштів підтверджується платіжним дорученням № 4596рв від 15 вересня 2015 р.

Моторне (транспортне) страхове бюро України отримало право на відшкодування понесених збитків у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася з вини ОСОБА_1 . Загальна сума збитків МТСБУ складає 610725,58 грн. (шістдесят одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень, 58 коп.) (50 00,00 грн. + 1 4.58 грн. + 9 621,00 грн. = 61 725,58 грн.).

Задля досудового врегулювання відшкодування збитків, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до ОСОБА_1 з проханням добровільного відшкодування збитків, але відповіді не отримано.

Позивач на підставі З, 119 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прохає суд задовольнити їх позов.

Позивачі в судове засідання не з`явились, надіслали заяву про слухання справи в їх відсутність, позов підтримали, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.

Відповідач, будучи повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання призначене на 19.01.2017 року на 09.02.2017 року та на 16.02.2017 року . Заяву про перенесення слухання справи суду не надав, тому суд має всі підстави на розгляд справи в його відсутність.

Розглянувши позовну заяву та надані до неї письмові позови суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з оглядом на наступні обставини.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 18.02.2015 року ОСОБА_1 був визнаний винним за ч. 1 ст. 415 КК України і засуджений до трьох років позбавлення волі, що підтверджується копією вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області ( а.с.5-8). Під час ДТП загинув ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 19.08.2014 року ( а.с.14).

На час скоєння дорожньо транспортної пригоди , цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_1 не була забезпечена жодним чинним полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів через те, що відповідач не є власником автомобіля, який став учасником ДТП.

Потерпілою по даній справі була визнана ОСОБА_3 - спадкоємець власника автомобіля «Джилі», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який загинув через ДТП з вини відповідача. Цивільний позов нею по кримінальному провадженню не був поданий до обвинуваченого ОСОБА_1 , шкода не відшкодовувалась.

27.10.2014 року ОСОБА_3 звернулась до позивачів з заявою про відшкодування шкоди спричиненої ДТП яка сталася з вини відповідача, що підтверджується копією заяви ( а.с.10).

До заяви нею надані докази розміру спричиненої шкоди.

Заява ОСОБА_3 була задоволена і їй позивачем сплачено 50 000 гривень в рахунок відшкодування шкоди спричиненої ДТП, що підтверджується Наказом позивача від 17.08.2015 року (а.с.28), платіжним дорученням № 4253 від 17.08.2015 року ( а.с.29).

Також ОСОБА_3 позивачем були відшкодовані витрати за послуги аварійних комісарів згідно рахунку № 210/М від 18.12.2014 року в сумі 2400,58 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 9295 від 14.02.2015 року ( а.с.29).

15.08.2015 року ОСОБА_3 позивачем було сплачено 9621 гривня в рахунок страхового відшкодування згідно наказу № 4596 від 14.09.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4596 рв від 15.08.2015 року ( а.с.33).

Загальна сума відшкодування склала суму 61 725,58 грн. (шістдесят одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень, 58 коп.).

Позивач зазначаючи, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія - відповідача не була забезпечена жодним чином полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не надав суду доказів, що саме відповідач є власником вказаного автомобіля.

Позивач свою вимогу обґрунтовує ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі якої МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах , визначених цим Законом , у разі її заподіяння: транспортним засобом, ВЛАСНИК якого не застрахував свою цивільно правову відповідальність.

Згідно вироку Петропавлівського суду від 18.02.2015 року ( а.с. 5 - 8), ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині ( польова пошта НОМЕР_4 ), що дислокується в смт. Черкаське Новомоськовського району Дніпропетровської області, у військовому званні "сержант", керуючи технічно справним військовим автомобілем марки "АамАЗ", моделі "43101", військовий номер НОМЕР_1 вчинив ДТП 16.08.2014 року шкоду за яке позивач відшкодував спадкоємцю потерпілого у ДТП ОСОБА_3 та зараз звернувся у регресному порядку до відповідача до суду з даним позовом.

ч.2 та 3 ст. 61 ЦПК України передбачають, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, судом встановлено, що відповідач не є власником військового автомобіля, який став учасником вказаної ДТП і під час скоєння ДТП він проходив військову службу. Дана обставина встановлена у вироку суду.

За таких обставин, не дивлячись на те, що відповідач визнаний винним у спричиненні ДТП, хибним буде покладати відшкодування всіх завданих збитків на водія як винуватця ДТП.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України , діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦКУ, слід визначити 2 основні ознаки володільця: 1) юридичну та 2) матеріальну (фактичну). Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається лише та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність із яким створює підвищену небезпеку.

Своєю чергою, матеріальна, або фактична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі якщо управління об`єктом підвищеної небезпеки передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто зазвичай обидві ознаки володільця небезпечного об`єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом.

Позивач не надав суду доказів, що відповідачеві був переданий автомобіль з юридичним оформленням і він керував ним на підставі доручення тощо.

ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, норма визначає, що відшкодовувати збитки має ВОЛОДІЛЕЦЬ транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, установлено: під володільцем джерела підвищеної небезпеки мається на увазі юридична особа чи громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин із володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Таким чином, у разі завдання шкоди водієм юридичної особи на автомобілі, що цій юридичній особі належить, шкода третім особам відшкодовуватиметься саме юридичною особою.

Отже, суд прийшов до висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Постільки позивач в судове засідання не з`являється, в письмовій заяві підтримує позовні вимоги саме до ОСОБА_1 та прохає слухати справу в їх відсутність, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо заміни відповідача або притягнення до участі у справі співвідповідача в порядку ст. 33 ЦПК України.

Саме з цих підстав суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову пред`явленого до неналежного відповідача.

В даному випадку позивач не позбавлений можливості звернутися з вказаними вимогами до власника ( юридичної особи) .

На підставі викладеного , керуючись ст. 88,3,11, 57,58, 60,61,212-214 ЦПК України , ст. 1166,1187,1191 ЦК України, ст. 24 Конституції України ст. 38,41 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. К. Ніколаєва