АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Штронда А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором б/н від 14.06.2011 в сумі 13 833,08 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі 580,72 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі -9 067,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 050,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі500 грн.,штраф (процентна складова) - 634,91 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2016 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суду були надані докази про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, які в порушення вимог діючого законодавства суд не прийняв до уваги.

Відповідач належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явилася, на підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Справа № 755/13496/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3726/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення останнього, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не є належним доказом узгодження сторонами типу картки, підтвердженням видачі картки клієнту та встановлення відповідного кредитного ліміту.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було складено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». В даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку, та підтверджує, що ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 9).

Позивач зазначив, що відповідач отримала кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користуванням у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти, а останній належним чином не виконує умови договору, у зв'язку з чим станом на 28.04.2015 виникла заборгованість в розмірі 13 833,08 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі - 580,72 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 9 067,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 050,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 634,91 грн. відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 6-8).

Враховуючи вищевикладене позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріали справи свідчать, що 14.06.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було складено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку» (а. с. 9).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження отримання позичальником картки клієнта, зарахування коштів на вказану картку, строк дії останньої, що є істотними умовами договору.

Також відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем Пам'ятки клієнта, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів, наявність яких у сукупності із заявою і свідчила б про укладення між банком та позичальником договору про надання банківських послуг.

У правовій позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 в справі № 6-16 цс15, зазначено, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

З матеріалів справи вбачається, що наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 12-21), не містить підпису позичальника, а тому відсутні підстави стверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 800 грн., однак відповідно до копії заяви-анкети розмір кредитного ліміту визначено не було.

Таким чином, відсутні докази на підтвердження отримання кредиту безпосередньо відповідачем, тривале й стале користування ним кредитною карткою та наявність заборгованості за договором.

Більш того, в судовому засідання при розгляді справи в порядку апеляційного провадження, представник позивача не зміг вказати і строк дії вказаної кредитної картки.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вищезгаданих норм права позивач не надав належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору та не виконання умов останнього відповідачем.

Суд першої інстанції в достатньо повному обсязі розглянув позовні вимоги та дійшов висновків, які відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, з якими погоджується і колегія суддів.

За наведених обставин, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк