У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 липня

2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області

від 15 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі договору дарування від 12 листопада 2011 року вона є власником 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та її частка у цьому будинку складається з ізольованої квартири № 3, загальною площею 163,10 кв. м.

У жовтні 2014 року позивачу стало відомо, що відповідачка ОСОБА_5 - колишня власниця вказаної квартири, зареєструвала без її згоди своє місце проживання та місце проживання своїх неповнолітніх дітей у належній позивачу квартирі.

Реєстрація місця проживання відповідачів у її квартирі здійснена на підставі незаконно отриманого свідоцтва про право власності від

18 червня 2014 року.

21 червня 2014 року запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру на ОСОБА_5 був видалений реєстраційною службою Чернівецького управління юстиції з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а бланки свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року були знищені.

Наявність незаконної реєстрації відповідачів та їх місце проживання у її квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися цією квартирою.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації місця їх проживання та виселення відповідачів із належної їй квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від

06 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття зазначених осіб з реєстрації відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту здійснення відповідачами перешкод позивачу у користуванні і розпорядженні квартирою та відсутності спору між ними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виходив з незаконності факту реєстрації та проживання відповідачів у спірній квартирі.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для виселення відповідачів із спірного жилого приміщення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 квітня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська