УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив звільнити належний йому автомобіль марки «ВАЗ 2108», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, з-під арешту, виключивши його з акту опису майна, а також зняти всі орієнтування на затримання цього автомобіля.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 21 квітня 2015 року під час затримання його працівниками ДАІ на посту ДАІ ДПС «Добряни» йому стало відомо, що на належний йому автомобіль марки «ВАЗ 2108», який він придбав у ОСОБА_5 у 2009 році, було накладено арешт за невиконання останнім боргових зобов'язань.

Посилаючись на те, що накладення арешту перешкоджає йому і членам його сім'ї користуватись вищевказаним автомобілем та порушує його права власності, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року позов задоволено.

Постановлено зняти арешт та заборону на відчуження, виключивши з акту опису й арешту майна від 22 квітня 2015 року транспортний засіб марки «ВАЗ 2108» 1992 року випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_4, який накладений постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 11 червня 2014 року.

Останнім рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задоволено, рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щопозивач правомірно набув право володіння, користування і розпорядження спірним автомобілем з 28 жовтня 2009 року, тобто до ухвалення судового рішення у 2010 році про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 перед публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, та вмотивовано виходив з того, що укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у письмовій формі договору купівлі-продажу та відповідного акту приймання-передачі спірного транспортного засобу і посвідчення генеральної довіреності щодо цього транспортного засобу (а. с. 6-7, 18), не свідчить про перехід права власності на цей автомобіль до ОСОБА_4 та не є підставою для державної реєстрації (перереєстрації) спірного автомобіля.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана