Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6664/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2016 Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на набуте майно ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на набуте майно. Свій позов мотивує тим, що з травня 1997 року проживала сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який помер 12.04.2015. За час спільного проживання були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина. На підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2001 за спільно зароблені кошти придбали житловий будинок по провулку Суворова 18 в м. Черкаси, в якому за рахунок спільного бюджету проводили реконструкцію та ремонтні роботи. Більшість витрат на утримання спільного майна здійснювались за рахунок позивачки, оскільки з травня 2001 року в зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_5 була встановлена інвалідність, з 2004 року останній не працював та перебував на утриманні позивачки, яка здійснювала за ним догляд та матеріально забезпечувала. В 2007 року ОСОБА_5 була встановлена інвалідність ІІ групи безстроково, його поховання здійснювала позивачка за свій рахунок. Після смерті ОСОБА_5 виник спір щодо спадкування з дочкою померлого, яка протягом останніх 10 років мешкає в іншій країні та про останнього не піклувалась, хоч він за станом здоров'я потребував догляду та сторонньої допомоги, переніс кілька інфарктів, матеріально йому не допомагала, в зв'язку з чим спадкодавець перебував на утриманні позивачки, яка забезпечувала його піклуванням, лікуванням та після смерті за свій рахунок організувала поховання. Просить суд встановити факт спільного проживання та придбання майна внаслідок спільної праці. Визнати право власності на ? будинку, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 по провулку Суворова 18 в м. Черкаси за ОСОБА_1

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1М проживали разом як одна сім»я, остання вважала себе членом сім»ї, отже мали спільні права та обов»язки. Просить визнати за нею ? будинку оскільки її вклад і труд є рівнозначними вкладу і труду ОСОБА_5 ОСОБА_1 вважала себе особою, яка допомагала та піклувалась за ОСОБА_5

Відповідач та її адвокат ОСОБА_7 позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, подали до суду пояснення де вказували, що ОСОБА_8 3 1975 року проживала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який був припинений зі смертю чоловіка ОСОБА_5 Від шлюбу мають дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_2 В зв'язку з складними сімейними стосунками з 2001 року ОСОБА_5 фактично проживав у будинку по пров. Суворова 18, який придбав за заощаджені в період шлюбу з ОСОБА_8 кошти, оскільки працював на керівних посадах, ОСОБА_5 підтримував з ОСОБА_8 сімейні відносини, завжди брав участь у спільному вирішенні з відповідачами сімейних питань, надавав допомогу дітям та дружині, постійно з ними спілкувався. В зв'язку з перебуванням в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 заперечували проживання його сім'єю з позивачкою, також вказували на недоведеність придбання та утримання будинку за спільні з позивачкою кошти. За станом здоров'я ОСОБА_5 за життя не перебував у безпорадному стані, самостійно себе обслуговував та активно займався домашнім господарством, до моменту смерті неофіційно працював та отримував пенсію, мав заощадження та був засновником приватного підприємства, тому не потребував матеріальної допомоги, а навпаки завжди допомагав членам своєї сім'ї. Дочка і син також приймали участь у похованні свого батька ОСОБА_5, яке оперативно організувала позивачка ОСОБА_10 ОСОБА_2 не мала можливість приїхати, так як проживала у Чехії та здіснювала догляд за дитиною, яка народилась на початку 2015 року.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 у наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутність, пропонував вирішити справу на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду почергово пояснили, що сприймали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як сімейну пару, які проживали разом, робили ремонт, будували помешкання.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши докази в результаті всебічного, повного та об'єктивного їх дослідження, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2016 року по цивільній справі за № 712/14093/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом, зміну черговості права на спадкування і яким було відмовлено в задоволені вказаного позову. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, дане рішення суду залишено без змін

Вказаними судовими рішеннями та у судовому розгляді даної цивільної справи встановлено, що ОСОБА_5 з 31.10.1975 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 від шлюбу мав доньку ОСОБА_2 та сина ОСОБА_9, які досягли повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.1997 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвано.

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не зверталися до органів РАГС із заявами про розірвання шлюбу.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб виданого 20.02.2016, шлюб у органах РАГС не розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2001 ОСОБА_5 придбав житловий будинок по провулку Суворова 18 в м. Черкаси вартістю 15 223 грн.

12.04.2015 ОСОБА_5 помер, згідно з договором - замовлення № 882 від 14.04.2015р. позивачкою понесені витрати на його поховання.

Суд виходить з того, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків членів сім'ї визначені Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України), а щодо правовідносин до 01.01.2004р. - Кодексом про шлюб та сім'ю).

Згідно з ст.12 КПШС шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст.44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя (частина 2 статті 21 СК України).

Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Суд також враховує конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка (стаття 51 Конституції України).

Судом встановлено, що шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не був припинений до смерті ОСОБА_5, який помер 12.04.2015, оскільки хоча й існувало рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 3 березня 1997 року про розірвання шлюбу, однак свідоцтво про розірвання в органах реєстрації актів цивільного стану жодним з подружжя отримано не було, як того вимагали норми чинного на час ухвалення вказаного рішення Кодексу про шлюб та сім'ю, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20.02.2016р.

Разом з тим, згідно з нормами чинного до 01.01.2004 Кодексу про шлюб та сім'ю, так і відповідно до СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Право на новий повторний шлюб виникає тільки у разі припинення попереднього шлюбу у зв'язку зі смертю одного з подружжя чи розірвання шлюбу.

Згідно з поясненнями позивачки, за час спільного проживання з ОСОБА_5 з травня 1997 року, який проживав роздільно з дружиною ОСОБА_8, 23.03.2001р. за спільні з позивачкою кошти ним був придбаний будинок та за рахунок спільного з позивачкою бюджету здійснювались витрати на його реконструкцію та ремонт. Разом з тим, до 01.01.2004 нормами КЗпШП не передбачалось правове регулювання режиму роздільного проживання подружжя.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Юридичний статус майна, набутого у фактичних сімейних відносинах, при умовах, коли попередній шлюб не розірваний, регулюється нормами цивільного законодавства.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю вважалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КЗпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 ЗУ «Про власність», постанова Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином при вирішенні позову слід керуватися нормами ст.17 Закону України "Про власність", вказана норма передбачала набуття спільної сумісної власності не із самого факту наявності сім'ї, а з того, що майно придбане внаслідок спільної праці. У зв'язку із цим позивачка повинна довести не лише факт спільного проживання з ОСОБА_5, а й те, що придбання чи поліпшення ним майна відбувалось внаслідок їх спільної праці.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження обєктивними та переконливими доказами доводи позивачки про те, що 23.03.2001 ОСОБА_5 придбав житловий будинок, за спільні з позивачкою кошти.

Згідно з показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_11, в період проживання позивачки та ОСОБА_5 здійснювались роботи по реконструкції та ремонту будинку, разом з тим документально не підтверджено, що оплата даних робіт здійснювалась внаслідок спільних з позивачкою коштів, за рахунок спільних або індивідуальних трудових зусиль, одержання спільних або особистих доходів, обєднаних для набуття спільного майна чи бюджету. 07.07.2003 року між позивачкою та ТОВ "Лінкруст" був укладений договір на виконання ремонтних робіт будинку, на підтвердження виконання якого позивачкою надані кошторис, акти прийому передачі робіт, актами звірки взаємних розрахунків, разом з тим відсутні платіжні документи про оплату позивачкою коштів на рахунок ТОВ «Лінкруст».

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка в сукупності вказують на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в період спільного проживання позивачки зі спадкодавцем останній перебував у зареєстрованому шлюбі з, не зважаючи на проживання окремо від дружини не припинив з нею сімейних стосунків, не перебував у безпорадному стані та не потребував матеріальної допомоги та стороннього догляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1216, 1217, 1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на набуте майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: ОСОБА_15