Справа № 185/8610/16-ц
Провадження № 2/185/490/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 лютого 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря Мерцалової Н.В., з участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої працівником підприємству,

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що відповідач, працюючи на посаді начальника дільниці підготовчих робіт №6 ШП-3 у ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ», будучи матеріально відповідальною особою, допустив нестачу кабельної продукції на зазначеній дільниці, чим завдав підприємству збитки на загальну суму 79 660,46 грн. Заподіяна шкода була частково відшкодована шляхом утримання із заробітної плати відповідача.

На підставі ст.135-1, 135-3 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок порушення покладених на нього посадових обов'язків, у розмірі 73 660,46 грн, а також судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення на позов, за змістом яких відповідач позов визнав частково у розмірі 14 003 грн 95 коп, посилаючись на те, що займана ним посада не входить до переліку посад, безпосередньо пов'язаних зі зберіганням, обробкою, продажем, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих працівнику цінностей, тому письмовий договір про повну матеріальну відповідальністю, укладений між ним і підприємством, не має юридичної сили і не може бути підставою для притягнення його до матеріальної відповідальності у повному розмірі.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що з 03 березня 2014 року ОСОБА_3 працював на посаді начальника дільниці підготовчих робіт №6 ШП-3 у ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ».

Між адміністрацією підприємства та ОСОБА_3 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

У період з 01 листопада 2015 року по 11 листопада 2015 року за розпорядженням директора ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» проводилась інвентаризація товарно-матеріальних цінностей на дільниці підготовчих робіт №6 ШП-3, було виявлено нестачу кабельної продукції, а саме:

-кабель КГЭШ 3*70+1*10+3*4 в кількості 619 м,

-кабель КГЭШ 3*50+1*10+3*4 в кількості 157 м.

Загальна вага кольорового металу у зазначеній кабельній продукції склала 1483,43 грн.

Відповідно до розрахунку сум нестачі кабельної продукції, у перерахунку на вихід лому кольорових металів, сума завданих підприємству збитків склала 79 660, 46 грн.

Відповідач виявив бажання добровільно відшкодувати завдану шкоду і подав заяву про щомісячне відрахування частки з його заробітної плати в рахунок відшкодування шкоди.

01 червня 2016 року відповідач був звільнений на підставі п.5 ст.36 КЗпП України.

За період з грудня 2015 року до моменту звільнення із заробітної плати відповідача було утримано в рахунок відшкодування шкоди 6000 грн.

У відповідності до ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ч.1 ст.132 КЗпП України).

В обгрунтування позову ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» посилається на положення ст.135-1 КЗпП України, за яким письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

На теперішній час Кабінетом Міністрів України такий Перелік не затверджений, тому підлягає застосуванню Перелік посад та робіт, затверджений постановою Державного комітету ОСОБА_4 Міністрів СРСР з праці та соціальних питань Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_4 професійних союзів від 28.12.1977 року № 447/24. До цього переліку не включена посада начальника дільниці підготовчих робіт, яку займав відповідач, тому з ним не міг бути укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» у пункті 8 роз'яснено, що при розгляді справ про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Таким чином відповідач може нести лише обмежену матеріальну відповідальність, яка не перевищує його середньої заробітної плати, відповідно до ст.132 КЗпП України.

На момент виявлення нестачі середня заробітна плата відповідача складала 20 003,95 грн.

З урахуванням частково відшкодованої матеріальної шкоди у розмірі 6000 грн, з відповідача слід стягнути 14 003,95 грн.

Витрати на сплату судового збору у сумі 1378 грн, понесені позивачем при зверненні до суду, підтверджуються платіжним дорученням (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої працівником підприємству - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" матеріальну шкоду, завдану ним підприємству внаслідок порушення покладених на нього посадових обов'язків, у розмірі 14003.95 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 1378.00 гривень.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_5