У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 07 липня 2012 року він працює у Департаменті правового супроводу та контролю Кам'янець-Подільської міської радиХмельницької області, який у подальшому було перейменовано в юридичне управління Кам'янець-Подільської міської радиХмельницької області. 20 листопада 2015 року він звернувся до Кам'янець-Подільського відділення Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») із проханням замінити на нову зарплатну картку, оскільки термін її дії закінчився 30 жовтня 2015 року.

Зазначав, що з 2012 року по 15 жовтня 2015 року претензій до надавача послуг не було, однак при зверненні до банку про заміну картки, відповідач відмовив у видачі нової платіжної картки, мотивуючи необхідністю уточнення персональних даних. Проте, на його думку, уточнення будь-яких даних у відділенні банку не передбачено ні нормативними актами України, ні Умовами та правилами надання банківських послуг. 23 грудня 2015 року роботодавцем на рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано заробітну плату у розмірі 3 626 грн 28 коп. З метою отримання даних коштів він звернувся до каси банку з проханням видати кошти на належному йому рахунку. Проте йому було відмовлено, мотивуючи відсутністю належної платіжної картки без якої він не вправі користуватись власними коштами. Вважає вказані дії працівників банку такими, що суперечать вимогам закону, Інструкції про проведення касових операцій банками України, Умовам та правилам надання банківських послуг. Також указував на спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з тим, що відповідач позбавив його коштів на період новорічних свят, що змусило його кардинально змінити побудовані заздалегідь плани на відпочинок у період новорічних свят та потягло за собою негативні наслідки для нього, а саме був обмежений у виборі місць для відпочинку; вказані дії відповідача змусили його звертатись до знайомих із проханням позики грошових коштів. Крім того, на його думку, він має право на відшкодування шкоди у десятикратному розмірі, відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просив зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» видати йому картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» видати йому заробітну плату, перераховану Виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської міської ради Хмельницької області на рахунок, відкритий у відповідача; стягнути з банку 1 122 294 грн на відшкодування моральної шкоди та шкоду відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 94 822 грн 40 коп.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_6 картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування додаткових документів. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_6 заробітну плату, перераховану Виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської міської ради на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк». У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року скасовано у частині задоволення позовних вимог та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_6 у частині зобов'язання вчинити дії, керувався тим, що Умовами та правилами надання банківських послуг для ідентифікації особи клієнта не передбачено надання копії паспорта громадянина України, а працівник банку, оглянувши оригінал паспорта, провів ідентифікацію особи клієнта, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язано видати позивачу картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів, а також видати позивачу заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської міської ради на рахунок ОСОБА_6, відкритий у відповідача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині зобов'язання вчинити дії та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, керувався тим, що позивачем не доведено факту порушення банком встановленого порядку відкриття банківського рахунку, крім того, не доведено неправомірності дій банку щодо відмови у видачі коштів з рахунку позивача за умови закінчення строку дії картки та попереднього непроведення ідентифікації особи.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 07 липня 2012 року ОСОБА_6 було прийнято на роботу в Департамент правового супроводу та контролю Кам'янець-Подільської міської ради Хмельницької області.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 липня 2012 року ОСОБА_6 видано платіжну картку на отримання заробітної плати, строк дії якої закінчився 30 жовтня 2015 року.

При зверненні ОСОБА_6 у листопаді 2015 року до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо заміни картки на отримання заробітної плати, працівник банку оглянув оригінал паспорта громадянина України, що містив фотографію, яка вклеєна Кам'янець-Подільським МВ УДМСУ в Хмельницькій області 05 серпня 2014 року, тобто після досягнення ним 25-річного віку.

Згідно із п. п. 1.1.4, 1.1.15, 1.1.16 Умов та правил надання банківських послуг станом на 01 липня 2012 року аутентифікація - посвідчення правочинності звернення клієнта (довіреної особи) до банку для здійснення банківських операцій або одержання інформації по рахунках клієнта у порядку, передбаченому договором. Верифікація - процедура перевірки персональних даних власника картки з перевіркою анкетних даних через кодові слова. Верифікація з підтвердженням - процедура перевірки персональних даних з отриманням телефону клієнта.

Відповідно до п. 1.1.33 Умов та правил надання банківських послуг ідентифікація - встановлення особи клієнта на підставі оригіналів або належним чином засвідчених копій документів під час його звернення до банку для здійснення банківських операцій або одержання інформації з рахунків клієнта у порядку, передбаченому договором і чинним законодавством.

Пунктом 1.3.2.26 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі непроходження клієнтом ідентифікації або не повної ідентифікації, банк має право призупинити здійснення розрахунків за карткою до повної ідентифікації клієнта. Банк повідомляє клієнта про необхідність проходження ідентифікації у відділенні банку при здійсненні операції шляхом прозвону, шляхом відправлення повідомлення в банкоматі, терміналі самообслуговування, Приват24.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що підстав для призупинення здійснення розрахунків за карткою до повної ідентифікації клієнта у відповідача не було, оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг для ідентифікації особи клієнта не передбачено надання копії паспорта громадянина України, а працівник банку, оглянувши оригінал паспорта, провів ідентифікацію особи клієнта.

Оскільки договір банківського рахунку є публічним, банк не мав підстав відмовити ОСОБА_6 у перевиданні картки, як засобу користування картковим рахунком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання вчинити дії, не врахував, що позивач не відкривав банківського рахунку, який уже був відкритий, та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту порушення банком встановленого порядку відкриття банківського рахунку, не доведено неправомірності дій банку щодо відмови у видачі коштів з рахунку позивача за умови закінчення строку дії картки та попереднього непроведення ідентифікації особи.

Разом із тим, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 посилався також на те, що йому завдано моральну шкоду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у частині відшкодування моральної шкоди, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що ні чинним законодавством, ні договором про надання банківських послуг не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Враховуючи, що ні чинним законодавством, ні укладеним між сторонами договором про надання банківських послуг не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, вотже суд правильно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212−214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 рокускасувати, рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак