Ухвала

іменем україни

13 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (далі - ТОВ «Українська боргова компанія») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 68 066 грн 48 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_4 було укладено комплексний договір № 3/702381, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 49 920 грн строком на 36 місяців, до 07 січня 2017 року включно, на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 7 % річних та комісійної винагороди у розмірі 1,80 % у місяць від суми кредиту. Однак ОСОБА_4 належним чином не виконувала своїх зобов'язань із повернення суми кредиту, сплати процентів та комісій, у зв'язку з чим у неї перед банком утворилася заборгованість. 31 березня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» (далі - ТОВ «Купер Прайс») укладено договір, за яким останнє набуло право вимоги до ОСОБА_4 за договором від 08 січня 2014 року № 3/702381. 02 квітня 2014 року між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір № 14/УБК-14, за яким ТОВ «Купер Прайс» відступило ТОВ «Українська боргова компанія» право вимоги до ОСОБА_4 за договором від 08 січня 2014 року № 3/702381. На момент передачі права вимоги розмір заборгованості ОСОБА_4 за договором від 08 січня 2014 року № 3/702381 становив 49 968 грн 72 коп. Оскільки до цього часу кредитні зобов'язання залишаються невиконаними відповідачем, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у зазначеному вище розмірі, а також штрафні санкції, три проценти річних у розмірі 18 097 грн 76 коп. та витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Українська боргова компанія» заборгованість за кредитним договором від 08 січня 2014 року № 3/702381 у загальному розмірі 68 066 грн 48 коп., яка складається із суми боргу в розмірі 49 968 грн 72 коп., пені в сумі 16 543 грн 06 коп., штрафу в розмірі 499 грн 20 коп., 3 % річних у сумі 1 055 грн 50 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 512 ЦК України установлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за договором від 08 січня 2014 року № 3/702381, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Так, на підставі наявних у справі доказів суд обґрунтовано вважав установленим факт належного виконання ПАТ «Креді АгрікольБанк» свого обов'язку щодо надання кредиту відповідачу.

Крім того, на спростування доводів представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження факту передачі права вимоги до ОСОБА_4 за договором від 08 січня 2014 року № 3/702381 від ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Українська боргова компанія» суд правильно зазначив, що в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії договорів відступлення прав вимоги від 31 березня 2014 року № 03/14-ІІІ, укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс»; від 02 квітня 2014 року № 14/УБК-14, укладеного між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія», а також додатки до них. На підставі зазначених доказів суд правильно вважав, що право вимоги набуло ТОВ «Українська боргова компанія» належним чином індивідуалізовано, зокрема, згідно з додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги від 31 березня 2014 року № 03/14-ІІІ та додатку № 1 до договору від 02 квітня 2014 року № 14/УБК-14 станом на час переходу - 10 листопада 2014 року - до ТОВ «Українська боргова компанія» права вимоги до ОСОБА_4 розмір заборгованості складав 49 968 грн 72 коп.

Із посиланням на п. п. 3.1, 3.2 кредитного договору, а також з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості, банківської виписки за рахунком суд обґрунтовано вважав безпідставними доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено розміру позовних вимог.

При цьому суд належно оцінив ту обставину, що стороною відповідача не надано доказів на підтвердження оплати кредиту.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги відповідача та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ТОВ «Українська боргова компанія» є неналежним позивачем у цій справі, так як договори відступлення права вимоги є нікчемними і не породжують правових наслідків, зазначивши, що вони спростовуються дослідженими судом доказами та положеннями договорів про відступлення права вимоги.

Разом із тим оскільки аналогічні доводи містяться у касаційній скарзі, тому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст. 204 ЦК України закріплюєпрезумпцію правомірності правочину і цяпрезумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги про те, що у позивача немає підстав вимагати стягнення штрафних санкцій за договором № 3/702381 апеляційний суд правильно зазначив, що за змістом договорів про відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли всі права вимоги, включаючи суми кредиту, процентів, комісій, підвищених процентів за прострочення, а також суми штрафних санкцій.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи про порушення судами норм процесуального права, а саме ст. 33 ЦПК України щодо не заміни позивача на належного - ПАТ «Креді Агріколь Банк» - є безпідставними, адже чинний ЦПК України не містить такого поняття, як «належний позивач» (є належний відповідач), а згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, набувши прав нового кредитора, ТОВ «Українська боргова компанія» звернулося до суду за захистом свого права з цим позовом.

Посилання заявника на порушення судами ст. ст. 57, 59, 64, 212-214, 316 ЦПК України щодо оцінки доказів та ненадання позивачем оригіналів документів на підтвердження своїх позовних вимог висновків судів по суті вирішеного спору не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко