07.02.2017 Єдиний унікальний номер 205/3920/13-ц
Справа № 2/205/478/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Новокодацька районна у м. Дніпрі рада та Управління держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, про відновлення меж земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30 квітня 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи Ленінська районна у м. Дніпропетровську рада та Управління держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, про відновлення меж земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Уточнивши позовні вимоги в редакції 19 квітня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Ленінська районна у м. Дніпропетровську рада та Управління держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, про відновлення меж земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.10.2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купила домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28. Позивачу на праві особистої власності належить домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28-а на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.01.1982 року. Домоволодіння розташоване на виділеній йому земельній ділянці площею 0,1177 га та складається з: житлового будинку літ. А-2, загальною площею 129,3 кв.м., господарських споруд: сараїв літ. Г, Е, З (тимчасовий), гаражів літ. В, Ж, з оглядовою ямою під Ж, погребу з шийкою літ. Д, душу літ. Л, навісів літ. М, О, убиральні літ. Н, споруд № 1-8, І-ІІІ. ОСОБА_2 належить домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28, на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2014 року, та розташоване на земельній ділянці, виділеній попереднім власникам домоволодіння згідно до рішення Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 15.01.1982 року, площею 0,2177 га. Однак згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,2203 га, тоді як розмір земельної ділянки, що була виділена колишнім власникам домоволодіння, дорівнював 0,2177 га, що на 0,0026 га більше виділеної площі. До 1982 року домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28 знаходилося у спільній сумісній власності позивача і ОСОБА_5, та розташовувалося на земельній ділянці площею 3354 кв.м. За рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 15.01.1982 року дане домоволодіння розділено на два окремих домоволодіння: № 28 що належало ОСОБА_5, площею 0,2177 га та № 28-А що належить позивачу, площею 0,1177 га. При цьому був складений акт розподілу земельної ділянки відповідно до розмірів земельних ділянок кожного з користувачів. При складанні акту розподілу земельної ділянки на два окремих домоволодіння була врахована та обставина, що до складу належного позивачу домоволодіння входив гараж літ. Ж, що розташовувався у глибині двору, тому відстань від північного краю сараю літ. Г до межі сусідньої земельної ділянки складала 2,0 м, з урахуванням можливості проїзду транспортного засобу з вулиці у глибину двору. Таким чином, площа земельної ділянки позивача повинна була складати 0,1177 га. В ході підготовки документів на передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки, 22.02.1997 року МДКП «Земград» склало Акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, за яким загальна площа земельної ділянки складала 1248,17 кв.м., в тому числі 413 кв.м. під будівлями та дворовим покриттям, 587 кв.м. під ріллею, 248,17 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства. Згідно додатку до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 231 від 20.02.1997 року ОСОБА_1 повинна була бути передана у приватну власність земельна ділянка за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченко, 28-а, загальною площею 0,12 га, із них 0,10га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) та 0,02 га для особистого підсобного господарства. Однак, у звязку з тим, що колишні власники ОСОБА_6 не підписали необхідні позивачу документи на отримання державного акту, даний документ не був виданий. У 2010 році тодішні власники домоволодіння, ігноруючи схему розподілу земельної ділянки, акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, а також ігноруючи правила добросусідства, встановили бетонний паркан, який був розташований на відведеній позивачу земельній ділянці, таким чином, що відстань від належного позивачу сараю літ. Г до межі сусідньої земельної ділянки складає 1,37 м замість 2,0 м, тобто було захвачено 0,63 м відведеної позивачу земельної ділянки по всій довжині земельної ділянки.

Позивач просив суд відновити межі земельних ділянок за адресами: м. Дніпропетровськ вул. Андрійченка, 28-а та вул. Андрійченка, 28 по користуванню земельних ділянок, з урахуванням площ згідно до земельно-кадастрової документації та акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.02.1997 року, складеним МДКП «Земград»; усунути перешкоди в користуванні позивачем з боку ОСОБА_2, відведеною згідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 61 від 15.01.1982 року, земельною ділянкою, зобовязавши звільнити земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28-а від самовільно встановленого залізобетонного паркану.

У своїй заяві від 07 лютого 2017 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило.

Представники Новокодацької районної у м. Дніпрі ради та Управління держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У звязку з довготривалістю судового розгляду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28-а на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого відділом комунального господарства Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів згідно рішення Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 61 від 15 січня 1982 року та зареєстрованого в КП ДМБТІ за реєстровим № 400-122 (а.с. 25 том 1). Відповідно до вказаного рішення належне позивачу домоволодіння розташоване на виділеній земельній ділянці площею 0,1177 га та складається з: житлового будинку літера А-2, загальною площею 129,3 кв.м., господарських споруд: сараїв літ. Г, Е, З (тимчасовий), гаражів літ. В, Ж, з оглядовою ямою під Ж, погребу з шийкою літ. Д, душу літ. Л, навісів літ. М, О, убиральні літ. Н, споруд № 1-8, І-ІІІ (а.с. 24 том 1).

ОСОБА_2 належить домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28, на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстраційним № 676. Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01 (а.с. 166-169 том 2).

Домоволодіння, що належить відповідачці ОСОБА_2, розташоване на земельній ділянці, виділеній попереднім власникам домоволодіння згідно до рішення Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 61 від 15 січня 1982 року, площею 0,2177 га і складається з: житлового будинку літ. А-1, господарських споруд: літньої кухні літ. Б, б, сараїв літ. В, Ж, З, погребу літ. Д, убиральні літ. Г, огорожі та споруди позиції № 1-6, І.

До 1982 року домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, № 28 знаходилося у спільній сумісній власності ОСОБА_1 і ОСОБА_5, та розташовувалося на земельній ділянці площею 3354 кв.м. (а.с. 15 том І).

За рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 61 від 15.01.1982 року дане домоволодіння розділено на два окремих домоволодіння: № 28 що належала ОСОБА_5, площею 0,2177 га та № 28-А що належить позивачу, площею 0,1177 га.

Таким чином, площа земельної ділянки, користувачем якої згідно рішення виконкому від 15.01.1982 року є позивач, повинна була складати 0,1177 га.

У 1997 році позивач звернувся до Дніпропетровської міської ради з проханням про приватизацію виділеної йому земельної ділянки. МДКП «Земград» 22.02.1997 року було складено акт встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі, підписаний суміжними землекористувачами ОСОБА_4 (домоволодіння № 28 по вул. Андрійченко) та ОСОБА_8 (домоволодіння № 30 по вул. Андрійченко) загальна площа земельної ділянки складала 1248,17 кв.м., в тому числі 413 кв.м. під будівлями та дворовим покриттям, 587 кв.м. під ріллею, 248,17 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 25 оберт том 1).

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 231 від 20.02.1997 року «Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська» згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», відповідно до ст. 67 ЗК України було передано у приватну власність та надано у користування громадянам присадибні земельні ділянки у Ленінському районі загальною площею 1661400 га, згідно з додатком до них: у приватну власність 15,6200 га, у користування 0,5200 га. У додатку до вказаного рішення зазначено, що ОСОБА_1 повинна бути передана у приватну власність земельна ділянка за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченко, 28-а, загальною площею 0,12 га, із них 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) та 0,02 га для особистого підсобного господарства (а.с. 107-111 том 2). Однак державний акт на право приватної власності на землю позивачу видано не було через те, що колишні власники ОСОБА_6 не підписали необхідні документи.

У 2010 році колишні власники домоволодіння № 28 по вул. Андрійченко в м. Дніпропетровську, ігноруючи схему розподілу земельної ділянки, акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та правила добросусідства, встановили бетонний паркан, який був розташований на відведеній позивачу земельній ділянці, таким чином, що відстань від належного позивачу сараю літ. Г до межі сусідньої земельної ділянки складає 1,37 м замість 2,0 м.

Згідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради станом на 29.10.2010 року площа земельної ділянки складає 1085 кв.м. замість 1177 кв.м як зазначено в рішенні виконкому про передачу земельної ділянки у користування позивача (а.с. 28-34).

У відповіді Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» площа відведеної позивачу земельної ділянки, по кадастровим даним, отриманим у період оформлення приватизації землі у 1997 році, повинна складати 1248 кв.м, а фактично складає 1085 кв.м. (а.с. 6-10 том 1).

У звязку з тим, що колишні власники домоволодіння № 28 по вул. Андрійченко в м. Дніпропетровську самочинно, без належного дозволу з боку органів самоврядування та без згоди позивача як користувача земельної ділянки, звели на відведеній позивачу земельній ділянці залізобетонний паркан, що не відповідає будівельним нормам, ОСОБА_1 звернувся з заявою до виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради. Згідно до відповіді заступника голови Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську було рекомендовано привести земельні ділянки у відповідність з рішенням Ленінської районної ради народних депутатів № 61 від 15.01.1982 року.

Однак дані рекомендації виконкому не були виконані. Тому наприкінці 2012 року позивач вирішив приватизувати земельну ділянку по вул. Андрійченко, 28а в м. Дніпропетровську. З цією метою позивач звернувся до Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровській області з заявою про приватизацію земельної ділянки.

У відповіді Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17.04.2013 року зазначено, що відсутня можливість приватизації земельної ділянки без погодження меж з суміжними землевласниками та землекористувачами.

Згідно до Висновку № 3130-14 від 14.11.2014 року комісійної додаткової судової земельно-технічної експертизи, ширина земельної ділянки № 28 по вул. Андрійченко становить 31,2 м, що на 2,6 м більше, ніж передбачено схемою розподілу земельної ділянки згідно з рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 15.01.1982 року № 61; ширина земельної ділянки № 28-а по вул. Андрійченко становить 15,35 м, що на 2,65 м менше ніж передбачено схемою розподілу земельної ділянки згідно з рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 15.01.1982 року № 61. При цьому експерти не відповіли на питання щодо порушення межі між домоволодіннями № 28 та 28-а по вул. Андрійченко у звязку з відсутністю технічної документації по складанню державних актів про право власності на землю, в тому числі акт відновлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.02.1997 року.

Однак, як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру, земельна ділянка ОСОБА_2 складає 0,2203 га, що більше відведеної на 0,0026 га, тоді як земельна ділянка ОСОБА_1 менше відведеної йому земельної ділянки за рішенням виконкому.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

На підставі ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів.

Згідно ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за №376 відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та повністю доведені, а, отже, підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на те, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 229,40 грн. (а.с. 1а), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15-16, 391 ЦК України, ст. ст. 95-96, 103, 106, 152 ЗК України, ст. ст. 10-11, 27, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Новокодацька районна у м. Дніпрі рада та Управління держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, про відновлення меж земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Відновити межі земельних ділянок за адресами: м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28-а та вул. Андрійченка, 28 по користуванню земельних ділянок, з урахуванням площ згідно до земельно-кадастрової документації та акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.02.1997 року, складеним міським державним комунальним підприємством «Земград».

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2, відведеною згідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 61 від 15.01.1982 року, земельною ділянкою, зобовязавши звільнити земельну ділянку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Андрійченка, 28-а від самовільно встановленого залізобетонного паркану.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять девять гривень сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова