31.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/8694/16-ц
Справа № 2/205/933/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м.Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Романовій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21 листопада 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 червня 2016 року об 16-20 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по пр. С.Нігояна, буд.32 у м. Дніпро, скоїв зіткнення із належним позивачу на прав власності автомобілем марки «Джилі», д/н АЕ. Внаслідок даного ДТП з вини відповідача обидва автомобілі зазнали пошкоджень, а позивачу завдано матеріальних збитків у сумі 72 463,82 грн., розрахованої на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта №030/16 від 02.07.2016 року.

На момент ДТП між ОСОБА_2та ПрАТ «Європейський Страховий Союз» було укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6169922.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позовної заяви позивач просить суд стягнути солідарноіз ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на свою користь 34 998,36 грн. в якості відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП; стягнути солідарноіз ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на свою користь сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_3, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.87).

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.92).

Співвідповідач ПрАТ «Європейський Страховий Союз» в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_4, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмові заперечення, в яких проти вимог позову заперечував. Просить справу розглядати без участі представника (а.с.38-39).

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Судом встановлено, що 10 червня 2016 року об 16-20 год. в м. Дніпропетровську по пр.. ОСОБА_5, 32, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням власника транспортного засобу водія ОСОБА_1, позивача по справі. Внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 5).

У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування.

У відповідності до ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

За змістом ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана у тому числі й із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця.

Оскільки на час дорожньо-транспортної події цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу «Хюндай Гетц» д/н НОМЕР_4, застраховано в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на підставі полісу АЕ№6169922, страховою компанією у строки та в порядку, визначені ст.34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було проведено огляд пошкодженого автомобіля. Та за висновками звіту №62-D/21/2 від 24.07.2016 року, виготовленого на замовлення страховика субєктом оціночної діяльності ОСОБА_6 визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу без врахування втрати товарної вартості, у сумі 37 465,46 грн.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно с. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Платіжними дорученнями № 18921 від 23.09.2016 року, № 18956 від 27.09.2016 року, № 264 від 03.11.2016 року на рахунок власноручно зазначеного позивачем у заяві отримувача страховиком перераховано страхове відшкодування в сумі 36 965,46 грн. (за вирахуванням франшизи в сумі 500,00 грн.), а також пеню в сумі 61,89 грн. за несвоєчасність здійснення страхового відшкодування (а.с. 44-50,69,70,71,72). Дані обставини, окрім досліджених судом письмових платіжних документів, у тому числі й підтверджуються самим позивачем.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку відшкодував на користь позивача франшизу у сумі 500,00 грн, яка згідно до ст.9 Закону підлягала самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок, у звязку із чим, також була збитками позивача.

Суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача, щодо завданої йому майнової шкоди у розмірі визначної на підставі експертного висновку № 030/16 від 02 липня 2016 року складеного судовим експертом ОСОБА_7 (свідоцтво № 571 від 21.10.2001 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) у сумі 72 463,82 грн., (а.с. 9-15), оскільки у відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із пояснень представника позивача та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, наданих позивачем, судом не встановлено наявності обставин, що свідчили б про фактичні додаткові витрати позивача, повязані із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Також суд вважає у повній мірі необґрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_8 щодо задоволення судом позовних вимог в частині розрахованої до присудження позивачем суми розміру втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу в сумі 7 840,33 грн., тому що жодних доказів для оцінки відповідач суду не надав.

Крім того, незважаючи на розяснення судом покладеного, в силу ст.60 ЦПК України, обовязку на доказування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, ні позивач ні співвідповідач ОСОБА_8 не спростували відповідним висновком судової автотоварознавчої експертизи ні розміру матеріальної шкоди, визначеної на замовлення страховика, ні замовлення самого потерпілого.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає, що розрахована з урахуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля, сума майнової шкоди у розмірі 72 463,82 грн. не доведена позивачем, тому не може вважатися збитками у розумінні ст.22 ЦК України та не підлягає стягненню у відшкодування. У звязку із чим із ОСОБА_2 на користь позивача належить до стягнення сума втрати товарної вартості пошкодженого транспортного засобу у розмірі 7 840,33 грн.

Вирішуючи вимоги щодо судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги частково задоволено, від оплати судових витрат сторони не звільнені, суд вважає за належне із ОСОБА_2 на користь позивача стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 22, 23, 979-999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10,11, 59, 60, 61, 79, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди суму у розмірі 7840, 33 грн. (сім тисяч вісімсот сорок грн.33 коп.) та судові витрати у сумі 551 грн.21 коп. (пятсот пятдесят одна грн.21 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула