Справа №589/3655/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Литовка М. І.
Номер провадження 22-ц/788/341/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину щодо відчуження легкового автомобіля недійсним,

в с т а н о в и л а:

05 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Просила ухвалити рішення яким визнати правочин щодо здійснення відчуження легкового автомобіля «Volkswagen Passat», 1992 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_1, згідно договору купівлі-продажу на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 594008 від 13 вересня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - недійсним з підстав, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та зобов'язати відповідача ОСОБА_5 повернути автомобіль ОСОБА_4 Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, коли їй було лише п'ять років, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_4, було тяжко травмовано її матір, яка від отриманих тілесних ушкоджень, померла. Тому з цього часу вона знаходилася на вихованні та утриманні своїх бабусі та дідуся, відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_10

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 березня 2011 року, ОСОБА_4 було засуджено до п'яти років позбавлення волі та стягнуто на користь потерпілих моральну і матеріальну шкоду у тому числі і 8 815, 27 грн. на відшкодування шкоди, пов'язаної з втартою годувальника. 28 липня 2011 року, ухвалою Апеляційного суду Сумської області, зазначений вирок було скасовано, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, а провадження у кримінальній справі закрито. Тому цивільний позов про відшкодування потерпілій стороні завданої шкоди залишився не вирішеним і сім'я ОСОБА_3 змушена була звертатися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

26 серпня 2011 року, до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_10, що діяв в інтересах ОСОБА_3., була надана заява про забезпечення позову у виді накладення арешту на автомобіль та інше рухоме і нерухоме майно та кошти ОСОБА_4, що підтверджується копією ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 серпня 2011 року, про накладення арешту на майно, яка залишилася не виконаною відділом ДВС Шосткинського МРУЮ, із-за зволікань та несвоєчасних дій з її виконанням з боку останніх та Шосткинського міськрайонного суду.

Саме такі несвоєчасні дії з виконання ухвали про накладення арешту, надали ОСОБА_4 можливість безперешкодно зробити відчуження легкового автомобіля від себе до свого сина ОСОБА_5 з послідуючою його перереєстрацією з єдиною метою, унеможливити в подальшому стягнення з нього заподіяну моральну та матеріальну шкоду скоєним злочином в примусовому порядку за рахунок звернення стягнення на майно ОСОБА_4 і в тому числі і на легковий автомобіль.

Відповідач ОСОБА_4 свідомо не виконує рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2012 року, Апеляційного суду Сумської області від 15 серпня 2012 року, щодо відшкодування заподіяної шкоди скоєним злочином, уклав правочин, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме, уклав зі своїм сином ОСОБА_5 договір купівлі продажу належного йому легкового автомобілю «Volkswagen Passat», 1992 року випуску, однак ОСОБА_5 не сплатив батьку кошти за автомобіль, що вказує на відсутність реального настання правових наслідків від укладення вказаного правочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент відчуження спірного автомобіля було відсутнє будь - яке судове рішення про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів на користь ОСОБА_3, а також відсутні будь - які рішення чи інші докази стосовно спірного автомобіля, що ОСОБА_3, мала будь - яке право на спільний автомобіль.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 26 листопада 2014 року після його перегляду в апеляційному порядку, в справі за позовом ОСОБА_10, який діяв в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, позивачки в даній справі, про визнання правочину, договору купівлі-продажу даного автомобіля недійсним з підстав, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема встановлено, що ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2011 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі амністії. Потерпілими в даній кримінальній справі визнавався ОСОБА_3 - батько дитини в інтересах якої діяв позивач ОСОБА_10., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Малолітня ОСОБА_3 потерпілою, в рамках зазначеної кримінальної справи, не визнавалася.

ОСОБА_4 мав у приватній власності спірний автомобіль, на який в рамках кримінальної справи було накладено арешт. 19 серпня 2011 року, ОСОБА_4 було подано заяву до Шосткинського ВРЕР УДАІ УМВС України в Сумській області № 48369 про зняття з обліку автомобіля «Volkswagen Passat», 1992 року випуску та заміну постійних державних номерних знаків на транзитні. В зв'язку з зазначеною заявою в цей же день було проведено огляд автомобіля. 30 серпня 2011 року, постановою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, було знято арешт з вищевказаного автомобіля, що накладався в рамках вище зазначеної кримінальної справи, а 13 вересня 2011 року, згідно довідки - рахунку, відповідачу ОСОБА_5 було видано спірний автомобіль. 14 вересня 2011 року, відповідачем ОСОБА_5 було подано заяву до Шосткинського ВРЕР УДАІ УМВС України в Сумській області про постійну перереєстрацію АТМ та заміну транзитних ДНЗ.

У зв'язку з зазначеною заявою, в цей же день, було проведено огляд та зроблено висновок спеціаліста, що ринкова вартість автомобіля станом на 14 вересня 2011 року, становить - 39121, 20 грн.

Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого відповідачу ОСОБА_5, спірний автомобіль продано згідно довідки рахунку КІМ № 594008, 13 вересня 2011 року.

29 серпня 2011 року, у справі № 2-з-1/2011 року, Шосткинським місьрайонним судом Сумської області постановлено ухвалу про накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat», 1992 року випуску, д/н НОМЕР_2, який зареєстрований на відповідача ОСОБА_4 і знаходиться в його особистому користуванні, заборонивши йому відчужувати даний автомобіль, накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке знаходиться в особистій та спільній власності ОСОБА_9 і ОСОБА_4

Виконавче провадження за ухвалою суду № 2-з-1 від 29 серпня 2011 року відкрито лише 30 вересня 2011 року.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що 29 серпня 2011 року було накладено арешт на даний автомобіль із забороною його відчуження висновків суду не спростовують.

В даній справі позовні вимоги були про визнання правочину щодо відчуження легкового автомобіля недійсним, а відповідно до п. 24. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав вважати оспорюваний правочин щодо здійснення відчуження спірного легкового автомобіля «Volkswagen Passat», 1992 року, згідно договору купівлі - продажу на підставі довідки - розрахунку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинено з наміром створення правових наслідків, передбачених ним. Наміру приховати інший правочин сторони договору не мали, а права та обов'язки, що виникли між ними, є саме тими, що передбачені оспорюваним правочином. Матеріалами справи підтверджується та не спростовано позивачем, що укладення спірного правочину було спрямоване на відчуження власником автомобіля своєму сину, яке відбулося відповідно до вимог чинного законодавства. Покупець в свою чергу прийняв зазначений автомобіль і володіє ним на законних підставах. Продавець автомобіля не має жодних претензій до покупця. На момент відчуження автомобіля, заборона на його відчуження була відсутня, відсутнє було і будь - яке судове рішення про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів на користь малолітньої (на час укладення угоди) ОСОБА_3

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази, підтверджуючі факт, що саме погіршення стану здоров'я ОСОБА_4 стало підставою для переоформлення автомобіля на свого сина, висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги також не свідчать про ухвалення судом незаконного рішення.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -