Справа № 755/2914/17
УХВАЛА

"25" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

25.04.2017 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 в тому числі на праві спільної власності.

Мотивуючи тим, що вжиття даного забезпечення позову сприятиме запобіганню порушеного права позивача на час вирішення спору у суді , в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду, і навпаки, невжиття зазначених заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду щодо стягнення завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд дослідивши матеріали, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання недійсним положення п.6.2 Договору №627 про виготовлення меблів від 13.01.2016 року та стягнення з відповідача на її користь 663000 грн. пені за прострочення виконання робіт по договору, 6854,33 грн плати за користування чужими коштами та 20000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Дотримуючись означених вимог закону суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, невстановлено обсягу майна належного ОСОБА_3 про арешт якого просить представник позивача.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, а види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 153, 209,210, 293, 294 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

У заяві представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя