Справа № 211/5386/16-ц
Провадження № 2/211/473/17
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

у відсутність:

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (Блюхера) м. Кривого Рогу.

Відповідач по справі ОСОБА_2 є її онуком, який є зареєстрованим у її квартирі, однак не мешкає у ній з липня 2012 року.

Однак ОСОБА_2 хоча не мешкає у її вказаній квартирі, на його долю нараховуються комунальні послуги які вона самостійно має нести за онука, що ставить її у скрутне фінансове становище і змушує звертатися до суду з даним позовом, тому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме квартирою № 9 будинку № 3 по вул. Петра Дорошенка (Блюхера) м. Кривого Рогу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), 3/9.

Відповідач ОСОБА_2 в судове зсідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений .

Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (Блюхера) м. Кривого Рогу (а.с. 5-6- договір дарування 1/2 частини квартири від 05.06.2002 р., а.с. 7 угода про розірвання договору від 04.07.1998 р.).

Згідно довідки з місця реєстрації від 18.11.2016 р. (а.с. 10), в квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), 3/9 зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ОСОБА_3 ( син позивача ) та ОСОБА_2 (відповідач та онук позивача)

В матеріалах справи міститься Акт складений мешканцями будинку № 3 по вул. Петра Дорошенка (Блюхера) м. Кривого Рогу ( а.с. 8), із змісту якого випливає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає за адресою свого місця реєстрації - у квартирі АДРЕСА_1 (Блюхера) м. Кривого Рогу з липня 2012 року .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, кожний окремо підтвердили факт не проживання відповідача ОСОБА_2, у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 (Блюхера) м. Кривого Рогу з липня 2012 року по даний час.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації ОСОБА_2 у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 (Блюхера) м. Кривого Рогу з липня 2012 року по даний час.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з липня 2012 року без поважних причин ( тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даній квартирі в судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, що знаходиться за вказаною адресою, у зв'язку з відсутністю у ній без поважних причин понад одного року.

Відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 213,215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера)АДРЕСА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6