Справа № 2-58/2010
Провадження № 4-с/515/580/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2017 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря - Чумаченко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі Татарбунарського РВ ДВС ГТУЮ) в Одеській області ОСОБА_2, в якій просила визнати неправомірним та скасувати рішення (постанову) державного виконавця від 26.12.2016 року про накладення на скаржника штрафу у розмірі 1700грн. В обґрунтування скарги зазначила, що в Татарбунарському РВ ДВС ГТУЮ перебуває виконавче провадження №52428557 за виконавчим листом у справі №2-58/2010, виданим Татарбунарським районним судом Одеської області 12.11.2010 року, про усунення перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні нею прав власності відносно своєї будівлі та зобовязання ОСОБА_1 виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструюванням покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок боржника та стягувача за обовязковим погодженням конструкцій зі стягувачем ОСОБА_3 Зазначила також, що про факт винесення постанови дізналася 22.02.2017 року та того ж дня отримала копію спірного рішення державного виконавця в райвідділі ДВС. Посилаючись на те, що постанову винесено передчасно без вчинення виконавцем всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 вважала, що є підстави для визнання її незаконною та скасування.

В судове засідання скаржник, її представник та державний виконавець, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду скарги, не зявилися. Представник ОСОБА_1 та державний виконавець подали заяви, в яких просили розглянути скаргу без їх участі.

В судовому засіданні, яке мало місце 29.03.2017 року, представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив її задовольнити, пославшись на те, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 лютого 2010 року не виконується через навмисне небажання стягувача ОСОБА_3 погодити необхідну технічну документацію. Крім того пояснив, що від державного виконавця Пєркової Л.В., яка винесла постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року та в подальшому звільнилася, виконавче провадження до заступника Татарбунарського РВ ДВС було передано з порушенням Інструкції з організації примусового виконання, оскільки остання постанову про прийняття провадження до виконання у жовтні 2016 року та в подальшому не виносила, відтак здійснювала виконавчі дії 26.12.2016 року незаконно. Зазначив також, що 26 грудня 2017 року разом з довірителем ОСОБА_1 о 14 годині 00 хвилин прибули за адресою проживання ОСОБА_3 для участі у проведенні виконавчої дії, однак вчинення стягувачем сварки та фактичний недопуск боржника на територію подвіря ОСОБА_3 завадили боржникові брати участь та скористатися наданими законом правами. Пояснив, що наступного дня ОСОБА_1 подала заяву до Татарбунарського РВ ДВС, в якій просила провести виконавчі дії, направлені на виконання рішення суду із залученням спеціаліста, при цьому гарантувала авансування на проведення виконавчих дій.

В судовому засіданні, яке мало місце 29.03.2017 року, державний виконавець Барбінягра В.В. проти задоволення скарги заперечувала. Пояснила, що 30.09.2016 року на виконання до Татарбунарського РВ ДВС надійшов виконавчий лист №2-58/2010, виданий Татарбунарським районним судом Одеської області 12.11.2010 року, який відповідав вимогам статті 18 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження», тому державним виконавцем Пєрковою Л.В. було правомірно відкрито провадження, про що винесено 04.10.2016 року постанову, в якій було запропоновано ОСОБА_1 самостійно виконати вимоги виконавчого документа та надати документальне підтвердження виконання судового рішення. Зазначена постанова була отримана боржником 13.10.2016 року. Посилаючись на те, що при виході на адресу 26 грудня 2016 року по вул.23-го Серпня, 40, м.Татарбунари було виявлено факт невиконання ОСОБА_1 рішення, зокрема, того, що водовідвід атмосферних опадів з території домоволодіння стягувача ОСОБА_5 не виведено на територію суміжного домоволодіння боржника ОСОБА_1, державним виконавцем у відповідності до вимог ст.ст.63, 75 Закону України винесено постанову про накладення штрафу.

Заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця, дослідивши наявні матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 з огляду на таке.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року у справі №2-58/2010р. задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та усунуто позивачу перешкоди у здійсненні нею прав власності відносно своєї будівлі з зобовязанням відповідача виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих в м.Татарбунари по вул.23-го Серпня, 42а та 23-го ОСОБА_4, 38 з обовязковим погодженням конструкцій яких з ОСОБА_3 (а.с.а.с.76-80).

Судом встановлено, що 04.10.2016 року старшим державним виконавцем Татарбунарського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52428557 за виконавчим листом №2-58/2010, виданим Татарбунарським районним судом Одеської області 12.11.2010 року у вказаній справі (а.с.а.с.24,64-66).

Отримання копії вказаної постанови 13.10.2016 року не заперечується скаржником та підтверджується змістом ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.11.2016 року у справі №515/1788/16-ц, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а.с.а.с.68-72).

В судовому засіданні встановлено, що у звязку із звільненням державного виконавця Пєркової Л.В., відповідно до наказу ГТУЮ в Одеській області від 24.06.2016 року №301/03-06 «Про визначення осіб, уповноважених на прийняття справ та майна від державних службовців при їх звільненні чи переведенні на іншу посаду» виконавчі провадження виконавця ОСОБА_6 передані 18.11.2016 року заступнику начальника Татарбунарського РВ ДВС ОСОБА_2 (а.с.60).

Зі змісту актів державного виконавця Татарбунарського РВ ДВС ОСОБА_2 від 26.12.2016 року слідує, що на 26.12.2016 року на 14 годину 00 хвилин було заплановано проведення виконавчих дій за адресою: вул.23-Серпня 40, м.Татарбунари, про їх проведення було повідомлено представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, при цьому у звязку з запереченнями ОСОБА_3 щодо перебування ОСОБА_1 на своєму подвірї, боржник та її представник від участі у виконавчій дії відмовилися (а.с.а.с.50, 51).

З матеріалів справи вбачається, що постановою заступника начальника Татарбунарського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 26.12.2016 року встановлено факт невиконання ОСОБА_1 рішення Татарбунарського районного суду Одеської області, накладено на боржника штраф у розмірі 1700 грн. та зобовязано її виконати вимоги виконавчого документа протягом 10 робочих днів (а.с.28).

В судовому засіданні також встановлено, що матеріали виконавчого провадження містять рекомендації архітектора ОСОБА_7 з кресленнями, якими громадянці ОСОБА_1 запропоновано варіанти усунення відводу атмосферних опадів, а також висновок ПП «Арцизький відділ капітального будівництва» про технічний стан від 19.09.2009 року, за яким ОСОБА_1 рекомендовано для усунення відводу атмосферних опадів виконати певні роботи (а.с.а.с.81-86).

Відповідно до ч.1 ст.385 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України скаргу на рішення державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до райвідділу ДВС 22.02.2017 року (а.с.5). Скаржником та державним виконавцем не заперечувалося, що копію спірної постанови отримано ОСОБА_1 22.02.2017 року. Відтак суд вважає, що при зверненні до суду 28.02.2017 року зі скаргою на постанову державного виконавця Будник І.С. не було порушено строку звернення, визначеного ч.1 ст.385 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення державним виконавцем спірної постанови суд виходить з такого.

За змістом п.9 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.14 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України однією із засад цивільного судочинства є обовязковість судових рішень та їх виконуваність.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). На обовязковості виконання судових рішень наголошено ЄСПЛ у «пілотному» рішенні, постановленому у справі «ОСОБА_8 проти України» від 15.10.2009 року.

За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, спрямовані на примусове виконання рішень.

З досліджених судом матеріалів слідує, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 лютого 2010 року у справі №2-58/2010р. є судовим рішенням зобовязального характеру.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону за рішенням, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону (10 робочих днів), перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону).

Згідно з ч.1 ст.75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на наведене, оскільки ОСОБА_1, яка була обізнана як із наявністю виконавчого провадження з примусового виконання рішення у справі про усунення перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права власності, так і з обовязком його виконати, вказане судове рішення протягом установленого виконавцем строку добровільно не виконала, що було виявлено державним виконавцем 26.12.2016 року та зафіксовано у відповідній постанові, при цьому про поважність причин його невиконання ОСОБА_1 у період з 04.10.2016 року по 26.12.2016 року виконавця не інформувала, суд вважає обґрунтованим рішення про накладення на боржника штрафу у розмірі, передбаченому законодавством.

Доводи заявника та її представника щодо порушення державним виконавцем процедури виявлення та фіксації невиконання судового рішення суд відхиляє з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», п.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З наведених норм закону та підзаконного нормативно-правового акта слідує, що за своєю природою винесення постанови та складення акта державним виконавцем є різновидами прийняття ним рішень, при цьому обидва документи фіксують певні обставини та породжують передбачені законом наслідки.

Слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» визначені випадки обовязкового складення актів, зокрема, при поверненні виконавчого документа стягувачу (ч.2 ст.37 Закону), при виявленні та вилученні готівкових коштів (ч.3 ст.48 Закону), при передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі (ч.2 ст.60 Закону), при реалізації майна, на яке звернено стягнення (ч.9 ст.61 Закону), при виконанні рішень про виселення боржника та вселення стягувача (ст.ст.66, 67 Закону), тощо.

При цьому стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» не містить імперативного припису щодо обовязкового складення державним виконавцем саме акта при перевірці виконання рішення зобовязального характеру.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Барбінягрою В.В. при виході за адресою, вказаною у виконавчому документі, було встановлено факт невиконання судового рішення, що було відображено у прийнятому нею рішенні у вигляді постанови про накладення штрафу, відтак порушень виконавцем норм закону в таких діях суд не вбачає.

Доводи скаржника та її представника щодо створення стягувачем ОСОБА_3 перешкод у виконанні судового рішення та посилання ОСОБА_1 на свою заяву, подану 27.12.2016 року про проведення виконавчих дій та гарантування їх проведення, заслуговують на критичну оцінку, оскільки заяву подано після спливу двох місяців від моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та більше, ніж семи років після ухвалення Татарбунарським районним судом Одеської області рішення у справі, стороною в якій була боржник. Суд зауважує, що в матеріалах виконавчого провадження містяться висновки спеціалістів з детальними варіантами виконання боржником рішення суду (а.с.а.с.81-86), що спростовує посилання ОСОБА_1 та її представника на неможливість виконання судового рішення у звязку з небажанням ОСОБА_3 погодити відповідний проект. Слід також зауважити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження замовлення ОСОБА_1 в рамках виконання рішення офіційної проектно-технічної документації відводу атмосферних опадів або вчинення дій, направлених на переобладнання господарських споруд.

Суд погоджується з доводами представника скаржника щодо недотримання у повному обсязі процедури передачі матеріалів виконавчого провадження від державного виконавця Пєркової Л.В. до державного виконавця Барбінягри В.В в частині отримання нею виконавчого провадження за актом приймання-передачі та невинесення постанови про прийняття провадження згідно з п.п.5,9 Інструкції, однак вважає вказані порушення процедурними та такими, що не завадили обєктивному встановленню факту невиконання ОСОБА_1 судового рішення.

Виходячи з засад розумності та справедливості, дотримуючись принципу виконуваності судових рішень, закріпленого Конституцією України та цивільним процесуальним законом, а також враховуючи необхідність дотримання розумного строку судового розгляду, оцінюючи баланс інтересів боржника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_3 та держави, суд дійшов висновку про те, що процедурне порушення державним виконавцем Барбінягрою В.В. підзаконного нормативного акта в частині прийняття виконавчого провадження не може слугувати підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності, встановленої ст.75 Закону, за невиконання судового рішення протягом більш ніж семи років.

За таких обставин, суд вважає, що винесення рішення державним виконавцем Барбінягрою В.В. про накладення штрафу відповідало вимогам Закону України «Про виконавче провадження», при його винесенні не було порушено права та свободи ОСОБА_1, в тому числі і право добровільно виконати судове рішення, і тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.208-210, 386, 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про накладення штрафу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя: