Ухвала

іменем україни

20 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 12 липня 1991 року по 10 березня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Під час перебування у шлюбі вони за договором купівлі-продажу від 10 вересня 2004 року придбали квартиру АДРЕСА_1. При цьому укладаючи цей договір вони домовилися з продавцем квартири ОСОБА_6 про те, що наявні у них спільні кошти будуть сплачені ними до підписання договору, тобто 10 вересня 2004 року, а решта суми вартості квартири буде сплачена до 30 вересня 2004 року, за рахунок коштів, які подружжя отримає у кредит. У зв'язку з цим 15 вересня 2004 року між ним та АКБ «Форум» був укладений кредитний договір № 48/04/02-N, відповідно до умов якого він отримав кредит для придбання квартири у сумі 30 000 доларів США зі сплатою 15 % річних та зі строком повернення до 12 вересня 2014 року.

Позивач зазначав, що вартість придбаної квартири становила 212 420 грн, з яких: 53 105 грн він сплатив до підписання договору, а 159 315 грн - зобов'язався сплатити до 30 вересня 2004 року. Отримавши кредит він повністю оплатив вартість квартири.

З 2004 року і після розірвання шлюбу ОСОБА_5 мешкає у придбаній квартирі, однак кошти на погашення заборгованості за кредитом, який був взятий на її придбання, не сплачує.

У зв'язку з цим позивач, посилаючись на те, що він повністю погасив заборгованість за кредитом, просив стягнути з відповідача 278 178 грн 45 коп., які були сплачені ним в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_5 256 656 грн 49 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя з інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки кредит було отримано позивачем в інтересах сім'ї, за ці кошти було придбано майно, яке у подальшому було визнано спільним сумісним і поділено між сторонами у рівних частинах по Ѕ частині, тому виходячи із цього суди правильно вважали, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню половина вартості погашеного ним кредиту у сумі 256 656 грн 49 коп.

Такий висновок судів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко

Колегія суддів: