Номер провадження: 22-ц/785/4263/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року,

встановила:

21.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, у якому просила визнати незаконним наказ по особовому складу №207-к-рс від 22.02.2016 року про звільнення її з посади економіста першої категорії відділення №15-38 у звязку із втратою довіря на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України; поновити її на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоди у розмірі 10000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що при звільненні на підставі втрати довіря не доведені конкретні факти порушення законів, інструкцій, прав, норм з її боку, особисті винні дії, а тому звільнення є незаконним, та вона вважає, що повинна бути поновлена на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та у звязку із моральними стражданнями, втратою нормальних життєвих звязків та виникнення необхідності для прикладання додаткових зусиль для організації свого життя, що повязано з порушенням прав незаконним звільненням, вважала необхідним стягнення моральної шкоди, яку оцінено у 10000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що ПАТ АБ «Південний» не надано належних та допустимих доказів протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2, яки могли бути підставою для звільнення у звязку із втратою довіря на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Так, встановлено, що ОСОБА_2, працювала в ПАТ ОСОБА_4 «Південний» з 22.08.2007 року, з 07.10.2009 року займаючи посаду економіста першої категорії, у відділенні №15-38.

На підставі розпорядження Голови Правління Банку, від 06.01.2016 року про проведення перевірки з питань дотримання співробітниками відділень вимог нормативно-правових актів НБУ, внутрішніх положень та процедур ОСОБА_4 банку «Південний» щодо організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни, 14.01.2016 року працівниками АБ « Південний» в відділенні №15-38 АБ «Південний» була проведена перевірка організації касової роботи, забезпечення схоронності цінностей і дотримання касової дисципліни працівниками відділення та ревізія цінностей в сховищі ( а/с 65).

Згідно зазначеного акту, при проведенні перевірки було виявлені грошові кошти готівкою, яки зберігались у сейфі №14, розташованого на робочому місці завідуючого каси відділення, поза зоною сертифікованого касового вузла на загальну суму 587264,00 грн. та 30193,00 доларів США.

Перевіркою було встановлено, що виявлені грошові кошти належать клієнтам Банку, які отримувались через касу з їх рахунків не самими клієнтами, а працівниками відділення і зберігались у завідуючого касою, на її робочому місці. Банком була отримана інформація від клієнтів банку, зокрема ОСОБА_5, щодо видачі їх грошових коштів, про те, що вони не відвідували відділення та не здійснювали зняття готівки зі своїх рахунків за відповідними заявками. Також, було встановлено, що ОСОБА_2 була ініціатором операції обліку банку про переведення коштів на рахунок клієнту банка ОСОБА_5, яки були зняти готівкою з рахунку, без наявності заяви самого ОСОБА_5 (у видаткових касових документах підпис клієнта (отримувача коштів) не відповідають підписам, що містяться в документах по оформленню банківських рахунків (в юридичної справі)). Згідно письмової пояснювальної записки ОСОБА_2 від 17.02.2016 року, по розпорядженню керівника відділення вона здійснила переказ грошових коштів на рахунок ОСОБА_5 та зняття готівки по заяві, яка їй була передана завідуючою каси відділення ( а/с 95).

Таким чином позивач відобразила декілька операцій про переведення коштів з рахунку на рахунок та видачу з поточного рахунку через касу грошових коштів без фактичної присутності клієнта біля робочого місця касира i без фактичної видачі коштів клієнтам.

Комісією, складеною для проведення перевірки з працівників банку, встановлено, що в вищезазначених діях ОСОБА_2 виявлені порушення п.п. 1.3, 2.23 Посадової інструкції економіста 1-ї (2-ї) категорії відділення №38 затвердженої Головою правління ОСОБА_4 банку «Південний» 31.07.2012 року, п.п.1.1, 1.3, 2.40 Посадової інструкції економіста 1-ї (2-ї) категорії відділення №15-38 затвердженої Головою правління ОСОБА_4 банку «Південний» 05.05.2015 року, п.1 Договору про повну матеріальну відповідальність від 02.09.2013 року, п.п. 3.13, 3.5 глави 3 «Порядку видачі готівки» розділу «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за №174, п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 (а/с 72), та службовою запискою від 19.02.2016 року, на підставі акту перевірки запропоновано голові правління звільнити ОСОБА_2 та інших співробітників відділення, у звязку із втратою довіри (а/с 83).

Наказом по особовому складу ПАТ АБ « Південний» №207-к-рс від 22.02.2016 року, ОСОБА_2 звільнено у звязку з втратою довіри по п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України (а/с 4).

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Застосувавши правовий аналіз цієї норми матеріального права, визначений Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-100цс16, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обовязкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довіря може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом i т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як розяснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом i т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових i товарних цінностей суд дійшов висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

В даному випадку, вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, суд вважав доведеним що ОСОБА_2, як економіст першої категорії відділенні №15-38, відноситься до кола, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, та проведення операцій про переведення коштів з рахунку на рахунок та видачу з поточного рахунку через касу грошових коштів відноситься основного змісту трудових обовязків позивача; а також, що виконання указаних дій носить відповідальний, пiдзвiтний характер з наявністю обліку, контролю за рухом i зберіганням цінностей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, зводяться до дублювання доводів позову, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання позивача-апелянта щодо відсутності належних та допустимих доказів, спростовуються матеріалами справи, а саме: копією посадової інструкції(а.с.55-58); копією договору про повну матеріальну відповідальність (а.с.59); копією акту проведення службового розслідування (а.с. 65-82).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_6