УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Т» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Т» (далі - ТОВ «Комфорт-Т») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 3 листопада 2014 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Комфорт-Т» на посаду головного інженера на підставі наказу від 3 листопада 2014 року. 5 січня 2016 року, директор ТОВ «Комфорт-Т» Василевська О.Л. повідомила позивача про те, що він звільнений з посади головного інженера, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом від 5 січня 2016 року. Позивач зазначає, що за період роботи на посаді головного інженера у ТОВ «Комфорт-Т» з 3 листопада 2014 року по 5 січня 2016 року, він не отримував жодної догани, щодо невиконання ним правил внутрішнього трудового розпорядку, крім того за його роботи, на посаді головного інженера, жодних скарг від мешканців не надходило. А відтак, позивач вважає, що його було звільнено у незаконний спосіб, що призвело до порушень його трудових прав, за захистом яких він вимушений звернутись до суду. З урахуванням викладеного позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 5 січня 2016 року та поновити його на роботі на посаді головного інженера у ТОВ «Комфорт-Т», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 866 грн 25 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків проведено відповідно до вимог закону.

Проте погодитись із таким висновком судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі наказу від 3 листопада 2014 року позивач був прийнятий на роботу до ТОВ «Комфорт-Т» на посаду головного інженера.

7 грудня 2015 року на ім'я директора ТОВ «Комфорт-Т» було отримано доповідну записку від головного бухгалтера ОСОБА_6 про відсутність позивача на робочому місці протягом 5-ти годин, внаслідок чого не відбулась своєчасна передача показників лічильників в РЕС. На підставі цієї доповідної записки було складено акт про відсутність позивача на робочому місці від 8 грудня 2015 року.

Відповідно до наказу від 10 грудня 2015 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, проте від ознайомлення з ним останній відмовився, що підтверджується актом від 10 грудня 2015 року.

Відповідно до протоколу засідання дисциплінарної комісії від 23 грудня 2015 року одноголосно прийнято рішення про притягнення ОСОБА_3 головного інженера до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Відповідно до наказу від 5 січня 2016 року позивач був звільнений з посади головного інженера, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_3 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Разом із тим, у наказі про звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни, вчинене ОСОБА_3 після винесення наказу від 10 грудня 2015 року про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що стало підставою для його звільнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, ухвалюючи рішення про відмову в позові, на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули, та не з'ясували чи вчинив позивач новий дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою звільнення, та мав місце після винесених позивачеві 10 грудня 2015 року догани. Вирішуючи питання щодо правомірності накладення дисциплінарного стягнення, суди у порушення норм процесуального права не перевірили належним чином, чи був дотриманий відповідачем під час звільнення позивача порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений ст.149 КЗпП України.

Ураховуючи те, що судами не встановлено істотні для правильного вирішення справи обставини щодо законності звільнення, у залежності від яких залежить питання щодо виплати передбачених ч. 2 ст. 235 КЗпП України сум та відшкодування у зв'язку з цим моральної шкоди, судові рішення необхідно скасувати у повному обсязі, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попови