У Х В А Л А

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Писаної Т.О.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 27 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 23 733 доларів США на строк до 26 квітня 2014 року. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник, незважаючи на вимоги не погасив.

Враховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 5 842,94 доларів США, що еквівалентно 194 537 грн. 23 коп.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» 5 842,94 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 164 751 грн. 88 коп. пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, 2 873 грн. 33 коп. пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту, 25 507 грн. 90 коп. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості по тілу та процентам, 444 грн. 60 коп. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, 959 грн. 51 коп. інфляційних втрат. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості з 164 751 грн. 88 коп. до 42 045 грн. 61 коп., пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту з 2 873 грн. 33 коп. до 44 грн. 53 коп., тобто зменшено розмір стягнутої суми з 194 537 грн. 23 коп. до 69 002 грн.16 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив, а розмір кредитної заборгованості банком визначено згідно вимог закону та умов договору.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір неустойки, апеляційний суд виходив із того, що ПАТ «Родовід Банк» пропустило спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки, про застосування якого заявив відповідач у суді апеляційної інстанції.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 27 квітня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 23 733 доларів США на строк до 26 квітня 2014 року.

Пред'являючи позов, ПАТ «Родовід Банк» посилався на те, що У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, у розмірі 5 842,94 доларів США, що еквівалентно 194 537 грн. 23 коп., яку позичальник, незважаючи на вимоги не погасив.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 551 ЦК України Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15 та від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Апеляційний суд дійшов до помилкового висновку про можливість застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, оскільки до ухвалення рішення районним судом відповідач із заявою про застосування строку позовної давності не звертався, а на стадії апеляційного провадження таке право у нього відсутнє. Задовольнивши заяву ОСОБА_3 про застосування спеціального строку позовної давності, яку він висловив на стадії апеляційного провадження, апеляційний суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. При цьому відповідач був повідомлений про дати судових засідань в районному суді та неодноразово просив перенести розгляд справи на інші дати. Отже він мав можливість подати заяву про застосування строку позовної давності, але не зробив цього, при цьому повністю реалізував свої процесуальні права (ст. ст. 27, 31 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Т.О.Писана

О.В.Умнова

І.М.Фаловська