Справа № 502/123/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до

Старотроянівської сільської ради

про встановлення факту належності та визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 26.01.2017 року з позовною заявою до Старотроянівської сільської ради про встановлення факту належності земельної ділянки та визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що 6 травня 2003 року помер ОСОБА_3, який постійно на день смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3, померлий 6 травня 2003 року, за життя залишив на імя позивача заповіт, посвідчений виконкомом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області. На день смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка площею 2,77 га. розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області. ОСОБА_2 відповідно до ст.534 ЦК Української РСР є спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_3 Спадщину, яка залишилася після спадкодавця, позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв на підставі ст.549 ЦК Української РСР, тобто фактично вступив в управління спадковим майном. Земельна ділянка площею 2,77 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, належна спадкодавцю, ОСОБА_3, померлому 6 травня 2003 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №451926, виданого Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області 5 вересня 2001 року на підставі рішення 16 сесії XXІІІ скликання Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 11 квітня 2001 року №156/XVІ-XXІІІ. Однак у зазначеному державному акті на право приватної власності на землю, допущено помилку, а саме замість прізвища «Гюржі», як записано в свідоцтві про смерть, зазначено прізвище «Гюржи». Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4, позивачу було надано розяснення, у якому приватний нотаріус розяснила, що вказаний державний акт на право приватної власності на землю, виданий на імя «Гюржи Василя Івановича», замість на імя «Гюржі Василя Івановича», що не підтверджує права власності спадкодавця та рекомендувала звернутись до суду. На підставі вищевказаного представник позивача просив суд встановити факт належності правовстановлюючого документу, державного акту на право приватної власності на землю площею 2,77 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, належна спадкодавцю, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №451926, виданого Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області 5 вересня 2001 року на підставі рішення 16 сесії XXІІІ скликання Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 11 квітня 2001 року №156/XVІ-XXІІІ, ОСОБА_3, померлому 6 травня 2003 року. Визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,77 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, який помер 6 травня 2003 року. Після відкриття провадження у справі представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, Старотроянівської сільської ради, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами згоден у повному обсязі.

Зважаючи на те, всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за їх відсутності без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Згідно заповіту зареєстрованому в книзі для записів нотаріальних дій за № 54 в с. Старі Трояни Кілійського району Одеської області від 27.05.1997 р., ОСОБА_3, заповідав ОСОБА_2, усе його майно, яке буде йому належати на день смерті, в тому числі сертифікат на право на земельну долю /пай/ в КСП «Трояни» серія ОД № 0073320, виданий за рішенням Кілійської районної держадміністрації від 01.07.1996 р. № 266.

З державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 451926, виданого 5 вересня 2001 року на підставі рішення 16 сесії ХХІІІ скликання Старотроянівської сільської Ради народжних депутатів Кілійського району Одеської області від 11 квітня 2001 року № 156/XVI-XXIII, вбачається, що «Гюржи Василю Івановичу» передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,77 гектарів, розташовану на території Старотроянівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2630 /а.с. 8/.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії 1-ЖД № 350526, виданого Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 22, ОСОБА_3, помер 06.05.2003 року /а.с. 5/.

З довідки наданої виконавчим комітетом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області за вих. № 865 від 23.12.2016 р. вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 6 травня 2003 р., постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1926 р. до дня смерті. На день його смерті за вказаною адресою постійно були зареєстровані та проживали: його онук, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області за вих. № 32 від 25.01.2017 р. вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії РІ № 451926 виготовлений на імя ОСОБА_3 дійсно видано Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області 5 вересня 2001 р. ОСОБА_3.

З повідомлення приватного нотаріуса Кілійського нотаріального округу Одеської області за вих. № 22/01-16 від 19.01.2017 року встановлено, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на імя «Гюржи» ОСОБА_5, замість «Гюржі» ОСОБА_5, що не підтверджує факт належності земельної ділянки спадкодавцю та рекомендувала вирішити це питання у судовому порядку.

За повідомленням Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за вих. № 6/01-16 від 01.02.2017 року, після смерті ОСОБА_3, який помер 06.05.2003 р., спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін ніхто не звертався.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог представника позивача, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє зазначену вимогу.

Стосовно визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2, суд виходить з наступного:

Як вбачається зі змісту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - відносини спадкування регулюються правилами відповідного ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_3 помер 06.05.2003 року, до спадкування майна після його смерті підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Таким чином спадкоємцем за заповітом який прийняв спадщину є ОСОБА_2, тобто позивач, який прийняв її шляхом вступу у володіння спадковим майном відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених представником позивача вимог про визнання за позивачем права власності на спадщину на земельну ділянку та вважає, що право на спадщину підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в звязку з чим задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 534, 549 ЦК УРСР, ст. ст. ст. 10, 11, 60, 209, 210, 212-215, 256, 257, 259 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, - державного акту на право приватної власності на землю площею 2,77 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, належна ОСОБА_3, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №451926, виданого Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області 05 вересня 2001 року на підставі рішення 16 сесії XXІІІ скликання Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області від 11 квітня 2001 року №156/XVІ-XXІІІ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №2630, ОСОБА_3, померлому 6 травня 2003 року.

Визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,77 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, який помер 6 травня 2003 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6