Справа № 760/5491/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

29 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 липня 2013 року вона передала ОСОБА_2 за договором позики грошові кошти у сумі 9000 доларів США під 15 відсотків річних зі строком повернення 10 липня 2014 року.

На підтвердження укладення договору позики відповідачем власноручно у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано розписку, що засвідчує отримання ОСОБА_2 від неї грошових коштів у сумі 9000 доларів США в день видачі зазначеної розписки.

У встановлений договором строк - 10 липня 2014 року, відповідач суму позики не повернула, посилаючись на відсутність грошових коштів.

З урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 88-89, 95-96) позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь основний борг за договором позики в сумі 243235 гривень 24 копійки, проценти за користування грошовими коштами в сумі 132046 гривень 75 копійок та три проценти річних в сумі 23628 гривень 23 копійки за період з 11 липня 2013 року по 20 лютого 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що пропозиція сторони відповідача про укладення мирової угоди, зокрема, і поданий до суду з підписом представника відповідача текст мирової угоди, свідчить про визнання боргу. Разом з тим, позивач не погоджується на укладення мирової угоди, оскільки вважає, що відповідач лише бажає відтягнути сплату коштів.

Представник відповідача в судовому засіданні 20 лютого 2017 року проти задоволення позову заперечував. У наступні судові засідання 27 лютого 2017 року та 04 квітня 2017 року сторона відповідача не з'явилась, тому суд ухвалив завершити розгляд справи без участі відповідача та її представника.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 (позикодавець) передала ОСОБА_2 (позичальник) грошові кошти в сумі 9000 доларів США зі строком повернення 10 липня 2014 року.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, ОСОБА_1 надала суду копію розписки ОСОБА_2 про отримання грошових коштів (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Сторона позивача посилається на те, що відповідач борг як у визначений договором строк, так і на день розгляду справи судом, не повернула.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь-яких доказів на підтвердження факту повернення коштів суду не надано. Не зазначав про такі обставини і представник відповідача в судовому засіданні 20 лютого 2017 року, коли приймав участь у розгляді справи.

Частинами 1-4 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У судовому засіданні було оглянуто оригінал боргової розписки від 10 липня 2013 року, який знаходиться у позикодавця (ОСОБА_1.), що свідчить про невиконання умов договору позики боржником (ОСОБА_2.).

За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу ґрунтується на законі.

Предметом договору позики є іноземна валюта - 9000 доларів США.

Частиною 1 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вбачається, що засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

За таких обставин, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені при застосуванні, зокрема, статей 625, 1048 ЦК України.

Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в національній валюті України - гривні з розрахунку за курсом Національного банку України станом на 20 лютого 2017 року (27,026138).

Разом з тим, на день ухвалення рішення суду - 04 квітня 2017 року курс Національного банку України до долару США є меншим (27,024639). У такому випадку стягненню з відповідача підлягає 243221 гривня 75 копійок боргу (9000 х 27,024639 = 243221,75).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У договорі позики сторони визначили розмір процентів - 15 процентів річних.

За період з 11 липня 2013 року по 20 лютого 2017 року розмір процентів за договором на суму боргу складає 132039 гривень 41 копійку.

Наданий стороною позивача розрахунок процентів від суми позики відповідає вимогам закону (а.с. 97).

Також позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З позовної заяви та заяв про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути ці суми за період з 11 липня 2013 року по 20 лютого 2017 року, оскільки відповідач прострочила виконання свого грошового зобов'язання.

Термін прострочення сплати коштів за договором позики складає 1321 день. Отже, сума трьох процентів річних складає 26407 гривень 94 копійки (977,18 доларів США х 27,024639 = 26407,94).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить стягнути три проценти річних у меншому розмірі - 23628 гривень 23 копійки, тому така вимога підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог.

З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає 3715 гривень 16 копійок судового збору та на користь держави 273 гривні 73 копійки судового збору.

Керуючись статтями 192, 193, 202, 509, 526, 530, 533, 551, 625, 1046-1051 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243221 гривню 75 копійок боргу, проценти в розмірі 132039 гривень 41 копійку, три проценти річних в розмірі 23628 гривень 23 копійки та 3715 гривень 16 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 273 гривні 73 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: