Провадження № 2/734/102/17 Справа № 734/3532/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 квітня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Анохіна А.М.,

при секретарі - Музиченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності нежитловим приміщенням загальною площею 632 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення відповідачкою вказаного займаного нежитлового приміщення.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5140556 від 20.06.2013 за ним зареєстровано право власності на вказане нежитлове приміщення.

04 вересня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_2) в простій письмовій формі був укладений договір про безоплатне користування зазначеним вище нежитловим приміщенням зі строком дії до 31.12.2018.

Зауважив, що вказаний договір відповідно до ст. 793 ЦК України підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, оскільки він був укладений на п'ять років. Проте, нотаріального посвідчення при укладені вказаного договору не відбулось тому він є не укладеним та не створює юридичних наслідків.

Зазначає, що 11.02.2015 та 11.08.2016 намагався зайти до свого нежитлового приміщення але його не було допущено за участю невідомих йому осіб. Оскільки відповідачка чинить перешкоди у користуванні належним йому майном, що і змусило його звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_1 раніше звертався до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору, який укладено між ним та відповідачкою 04.09.2014, правовою підставою позову зазначав невиконання сторонами вимог ст.793 ЦК України щодо нотаріального посвідчення а також підроблення даного договору.

Проте судом першої інстанції у задоволені позовних вимог було відмовлено. Крім того судом було проведено судово-почеркознавчу експертизу якою було встановлено, що підпис на зазначеному договорі належав саме ОСОБА_1 Вказане рішення він оскаржив в апеляційному порядку, однак ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області, апеляційну скаргу було відхилено, а рішення першої інстанції залишено без змін. Також відповідач пояснила що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2003 по 07.10.2014. Спірне нежитлове приміщення було набуто під час шлюбу і є предметом поділу спільного майна подружжя в судовому порядку, рішення по суті спору ще не прийнято.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5140556 від 20.06.2013 за ОСОБА_1 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 632 м2,що знаходиться по АДРЕСА_1(а.с.7,8).

Відповідачка ОСОБА_2 зворотне не довела,

Тобто, на час ухвалення рішення у даній справі ОСОБА_1 є єдиним законним власником спірного об'єкту нерухомого майна.

В матеріалах справи міститься договір найму нежитлового приміщення від 04.09.2014, укладений у простій письмовій формі і підписаний ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно п.1.1 Договору ФОП ОСОБА_1 передав у безоплатне користування ОСОБА_3 вищезгадане нежитлове приміщення. Термін дії договору вказаний до 31.12.2018 року(а.с.6).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним з підстав передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, проте, у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12.10.2016 року зазначене рішення залишене без змін. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами на підставі цього договору регулюються нормами ст.ст. 793-795 ЦК та нормами ст. 827 та ст. 828 ЦК України частина 3 якої відсилає до ст.793 ЦК.

Згідно ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на 3 роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

З даного приводу апеляційний суд зазначив, що з вимогами про встановлення нікчемності правочину або з вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину позивач до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, враховуючи те, що строк дії спірного договору найму нежитлового приміщення перевищує три роки, нотаріально посвідчений не був, тому в силу ст. 220, 793 ЦК України він є нікчемний.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України, визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається.

Пленум Верховного суду України у п.5 постанови № 9 від 06.11.2009 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Тобто у суду є підстави вважати, що у ОСОБА_2 немає законних підстав для користування спірним нежилим приміщенням.

Позивач посилався на те, що відповідачка використовує орендоване приміщення займаючись підприємницькою діяльністю та отримує прибутки.

11 лютого 2015 року позивача не було допущено до вказаного нежитлового приміщення відповідачем з участю невідомих осіб, про що був наданий диск з відеозаписом, який був переглянутий під час судового засідання (а.с.11).

Факт вказаної події і перешкод визнала і сама ОСОБА_2

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

З огляду на викладене вище, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Керуючись статтями 15, 16, 203, 215, 220, 316, 317, 319, 321, 391, 793 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним на праві приватної власності ОСОБА_1 нежитловим приміщенням загальною площею 632 м2, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 Чернігівської області, шляхом звільнення ОСОБА_2 займаного нежитлового приміщення, загальною площею 632 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області Анохін А.М.