АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/396/16-ц
Провадження № 22-ц/792/360/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Лапко Ю.В.,

з участю апелянта та його представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Понінкінської селищної ради обєднаної територіальної громади Полонського району Хмельницької області, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції про скасування рішення ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів, вказував, що він є власником домоволодіння і земельної ділянки по вул. Івана Франка, 78 в смт. Понінка. 22.05.2014 року рішенням Понінківської селищної ради йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства. Після звернення до органу Держгеокадастру з метою реєстрації земельної ділянки позивачу стало відомо, що в межах земельної ділянки, яку він хотів зареєструвати, знаходиться інша земельна ділянка, право власності на яку 18.02.2015 року зареєстровано за ОСОБА_2, з призначенням - для обслуговування житлового будинку №80 по вул. Івана Франка в смт. Понінка. Цей будинок ОСОБА_1 набув у власність в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, який отримав дозвіл Ради на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, погодив її межі із власниками сусідніх ділянок, у тому числі з позивачем, проте не встиг її приватизувати. В подальшому за договором купівлі-продажу від 21.07.2014 року позивач відчужив будинок ОСОБА_2, за договором будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер :01:001:0730.

При виготовленні технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 змінила координати поворотних точок земельної ділянки, не погодивши з суміжними землевласниками, і приватизувала частину земельної ділянки, що є в користуванні позивача. При прийнятті рішення Понінкінською селищною радою №12-2 від 30 січня 2015 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, було порушено вимоги ч.2 ст. 120 ЗК України, - оскільки попередній власник будинку мав право користування земельною ділянкою, то відповідач мала право оформити право оренди на цю ділянку. Тому позивач просив скасувати вказане рішення Понінкінської селищної ради та визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0730, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку №80 по вул. Івана Франка в смт. Понінка.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 29.12.2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На його думку, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ґрунтується на недоведених обставинах. Судом безпідставно не взято до уваги висновок експерта від 15.08.2016 року № 015/16, яким підтверджено, що земельна ділянка ОСОБА_2 не відповідає межам фактичного користування земельної ділянки (а.с. 56), а фактичне землекористування (додаток №4) реально показує зміщення земельної ділянки на ділянку апелянта. Вважає помилковим висновок суду про недоведеність факту порушення його права, що під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 приватизувала частину земельної ділянки користувача. При цьому не враховано рішення кадастрового реєстратора № РВ-015 про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру щодо його земельної ділянки.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,15 га для їх обслуговування, що розташовані по вул. І. Франка, 78 в смт. Понінка.

Житловий будинок з надвірними будівлями по вул. І. Франка, 80 в смт. Понінка належав на праві власності батькові позивача ОСОБА_3

На підставі рішення Понінкінської селищної ради від 22.12.1993 року № 1 ОСОБА_3 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої 23.05.2013 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,15 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0730, що розташована по вул. І. Франка, 80 в смт. Понінка.

Рішенням Понінківської селищної ради № 4-5 від 27.05.2014 року затверджено вказану техдокументацію та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15 га по вул. І. Франка, 80, кадастровий номер :01:001:0730.

Проте на цей час, 23.05.2013 року, ОСОБА_3 помер, відтак не набув право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Полонського райсуду від 11.12.2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. І. Франка, 80 в смт. Понінка.

На підставі договору купівлі-продажу від 21.07.2014 року позивач відчужив вказаний будинок з надвірними будівлями ОСОБА_2

РішеннямПонінківської селищної ради від 30.01.2015 року № 12-2 затверджено техдокументацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 і передано їй у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,15 га по вул. І. Франка, 80, кадастровий номер :01:001:0730.

18.02.2015 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку і отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 33799964.

22.05.2014 року рішенням Понінківської селищної ради ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-015 від 23.10.2015 року позивачу відмовлено у реєстрації (внесенні відомостей до Державного земельного кадастру) земельної ділянки, сформованої на підставі замовленого ним проекту землеустрою, оскільки в її межах знаходиться інша земельна ділянка, право власності на яку 18.02.2015 року зареєстровано за ОСОБА_2

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності факту захоплення відповідачкою ОСОБА_2 в ході приватизації нею земельної ділянки частини земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду.

Так, з матеріалів розробленого позивачем проекту землеустрою, даних Публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка, на отримання якої у власність претендує позивач, знаходиться між його ж земельною ділянкою площею 0,15 га по вул. І.Франка, 78 та належною відповідачці земельною ділянкою площею 0,15 га по вул. І.Франка, 80, кадастровий номер :01:001:0730.

Відповідно до ч.4 ст.20 ЗК України 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно з ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За змістом ст. 125 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Апелянт, посилаючись на порушення свого права користування земельною ділянкою, у реєстрації якої йому відмовлено, не підтвердив достатніми та допустимими доказами, передбаченими наведеними нормами земельного законодавства, наявність у нього такого права.

Той факт, що ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою, на яку претендує, не має правового значення і не підтверджує наявність у позивача права користування ділянкою.

Сам факт надання дозволу ОСОБА_1 рішенням Понінківської селищної ради від 22.05.2014 року на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а не технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі), свідчить про те, що позивач розпочав процедуру одержання земельної ділянки із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, відповідно до пункту «в» ст.116, ч.ч.6-9 ст.118 ЗК України, а не в порядку приватизації земельної ділянки, що перебуває в його користуванні (пункт «а» ст.116, ч.ч.1-2 ст. 118 ЗК України).

Ця обставина теж підтверджує, що у ОСОБА_1 відсутнє право користування земельною ділянкою, яку він претендує отримати у власність.

За змістом ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, за відсутності у позивача будь-якого права щодо земельної ділянки, на отримання якої у власність він претендує, неможливо стверджувати про його порушення.

Посилання апелянта на те, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 змінила координати поворотних точок є безпідставними і не ґрунтується на нормах закону.

Так, за змістом ч.1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст. 79-1 ЗК України).

Так, земельна ділянка площею 0,15 га по вул. І. Франка, 80, кадастровий номер :01:001:0730, що належить на праві власності ОСОБА_2, була сформована (зареєстрована) ще 23.05.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ОСОБА_3 (батьком позивача).

Саме цю земельну ділянку ОСОБА_2 і отримала у власність, що цілком підтверджується цим же кадастровим номером ділянки - :01:001:0730.

Твердження апелянта про те, що земельна ділянка ОСОБА_2 по документах не відповідає встановленим межам на місцевості прямо суперечить ч.4 ст. 79-1 ЗК України, за якою винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Отже, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) є похідними від меж земельної ділянки згідно документації із землеустрою, на підставі якої і мають бути винесені в натуру, а не навпаки.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 015/16 від 20.08.2016 року зафіксовано невідповідність меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) техдокументації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 03.04.2013 року, розробник ТОВ «Кайлас-К», на підставі якої вона була зареєстрована.

Проте це є підставою для приведення у відповідність меж земельної ділянки відповідачки на місцевості згідно з документацією із землеустрою і свідчитьпро порушення права не позивача, а Понінкінської селищної ради, що здійснює розпорядження землями територіальної громади.

Рішення кадастрового реєстратора № РВ-015 від 23.10.2015 року про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру підтверджує лише те, що частина земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, не є вільною, і в силу ч.5 ст.116 ЗК України не може бути передана у власність позивачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/360/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 47