АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, ненадання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справа № 761/39100/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/4700/2017
Головуючий у суді першої інстанції: В.М. Маліновська
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
В обґрунтування зазначила, що суд дійшов помилково висновку щодо недоведеності позовних вимог, відсутність даних про реєстрацію відповідача в адресно - довідковому бюро не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки предметом позову є втрата права користування житловим приміщенням, а не зняття з реєстраційного обліку, в тому числі і в адресному бюро. Вважає незаконними твердження суду що тільки територіальні підрозділи ДМС та адресно - довідкові підрозділи територіального органу ДМС уповноважені надавати відомості щодо реєстрації місця проживання чи перебування особи, і тільки така інформація є належним доказом реєстрації особи, що суперечить ч.1 ст. 58 ЦПК України, оскільки належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Цитування судом Інструкції з організації адресно - довідкового бюро не відноситься до предмету позову по суті справи.

Зазначила, що на підтвердження заявлених позовних вимог та зазначених у позові обставин надала суду документи підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою, які підтверджують ту обставину, що відповідач зареєстрований в спірній кімнаті.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній, просила суд задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів визнала такі причини неповажними та вважала за можливе розглянути справу за відсутності зазначених осіб з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності щодо реєстрації відповідача в спірній квартирі та відсутності права вимоги у позивача, оскільки тільки власник гуртожитку може ставити питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з оглядну на таке.

Так, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі ордеру №1143 на заселення в гуртожиток, виданого ЖУ «Південне» ДП «Екос» 22.02.2002р. ОСОБА_2 було надано в тимчасове користування ліжко - місце у квартирі (кімнаті) № АДРЕСА_1 строком з 01.03.2002р. по 31.12.2002р. В зазначеному ордері чітко вказано, що ордер є підставою для поселення на ліжко - місце.

ОСОБА_2 вселилась до зазначеної кімнати гуртожитку у лютому 2002 року та постійно в ній проживає по теперішній час.

Відповідно до довідки форми № 3 (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки) від 20.07.2016 року ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 25.11.2015 року як наймач. Також місце її реєстрації підтверджується копією паспорту. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про підстави набуття позивачем статусу наймача зазначеної кімнати, та докази зміни нумерації кімнат, оскільки ордер позивачці було видано на заселення до кімнати АДРЕСА_1 на ліжко-місце.

Разом з тим, з довідки форми № 3 (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки) від 20.07.2016 року вбачається, що у вказаній квартирі (кімнаті) з 10.08.2010 р. зареєстрований ОСОБА_3 Дана інформація також вказана в листах Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 10.02.2017р. №02/10/00/1-71 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» від 31.01.2017р. № 358/3.

В матеріалах справи міститься фотокопія ордера від 05.08.2010 року, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ЖУ «Лівобережне», відповідно до якого ОСОБА_3 надано право на вселення до кімнати № 5 квартири АДРЕСА_1.

На підтвердження відомостей щодо місця реєстрації ОСОБА_3 судом 08.11.2016 року було зроблено запит до Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України у м. Києві, за відомостями якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим у місті Києві не значиться.

Так, положеннями статті 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи про те, що позивачем не надано беззаперечних доказів того, що ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі (кімнаті) АДРЕСА_1, крім того в справі відсутні докази правомірності набуття позивачем статусу наймача даної кімнати, а відповідно, і наявності у позивача права вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. В матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували статус будинку АДРЕСА_1

Надані стороною позивача докази, зокрема, покази свідка, акт, - довідка №75 від 31.08.2016 року, довідка форми № 3 (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки) від 20.07.2016 року, копія ордеру на вселення ОСОБА_3, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, не підтверджують обставин зазначених у позовній заяві.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції вірно вважав передчасно заявленими вимоги позивача, оскільки стороною позивача не доведено, а судом під час розгляду справи не встановлено та не здобуто доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, які б давали підстави для задоволення позовних вимог.

Надані представником позивача відповіді Комунального концерну «Центр Комунального сервісу» від 20.03.2017 року та від 24.03.2017 року лише підтверджують висновки суду про відсутність беззаперечних доказів на підтвердження місця реєстрації ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

Твердження позивача про те, що вона несе витрат по утриманню житла та сплаті комунальних послуг, які нараховуються на двох осіб, не можуть бути підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, так як це не передбачено нормами житлового права.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та безпідставності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_1, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: